ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2018 року 
м. Київ

Справа №  906/768/17 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Жукова С.В. - головуючого, Білоуса В.В., Ткаченко Н.Г.,

розглянувши без виклику учасників справи у порядку письмового провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз"

на рішення  господарського суду Житомирської області від 03.11.2017
(суддя - Тимошенко О.М.) 
та постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 17.01.2018
(колегія суддів: Саврій В.А. - головуючий, Дужич С.П., Коломис В.В.)
у справі 
за позовом Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" 
до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Коростишівгаз"
про стягнення 746482,19 грн, -
ВСТАНОВИВ:
1. ПАТ "Укртрансгаз" (далі в тексті - Позивач) звернулося до господарського суду Житомирської області з позовом про стягнення з ПАТ по газопостачанню та газифікації "Коростишівгаз" (далі в тексті - Відповідач) на свою користь 746482,19 грн. заборгованості, з яких: 629318,33 грн. - борг щодо оплати наданих протягом вересня - грудня 2016, січня - червня 2017 послуг згідно договору на транспортування природного газу №1109011141/П13 від 28.09.11, 70110,65 грн. - пеня, 8660,19 грн. - 3% річних, 38393,02 грн. - інфляційні втрати.
Короткий зміст позовних вимог та рішень судів першої і апеляційної інстанцій
2. Позов мотивовано тим, що факт виконання Позивачем умов договору на транспортування природного газу магістральними трубопроводами №1109011141/П13 від 28.09.11 підтверджується відповідними актами, що є в матеріалах справи.
3. Рішенням господарського суду Житомирської області від 03.11.2017 у справі №  906/768/17, яке залишене без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 17.01.2018  частково задоволено позов, вирішено стягнути з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Коростишівгаз" на користь Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" - 629318,33 грн. заборгованості за послуги транспортування природного газу, 8097,05 грн. річних, 34519,74 грн. інфляційних, 10079,03 грн. витрат на оплату судового збору, відмовлено в задоволенні позову в частині стягнення 593,14 грн. річних, 3873,28 грн. інфляційних, 70110,65 грн. пені.
4. Рішення господарського суду від 03.11.2017 та постанова суду апеляційної інстанції від 17.01.2018 мотивовані наступним:
4.1. Суди встановили, що 28.09.2011 між ДК "Укртрансгаз" НАК "Нафтогаз України" (газотранспортне підприємство), правонаступником якої є ПАТ "Укртрансгаз", та ПАТ по газопостачанню та газифікації "Коростишівгаз" (замовник) було укладено договір на транспортування природного газу магістральними трубопроводами № 1109011141/П13, відповідно до п. 1.1 якого газотранспортне підприємство зобов'язалося надати замовнику послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу замовника від пунктів приймання-передачі газу в магістральні трубопроводи до пунктів призначення - газорозподільних станцій (далі - ГРС), а замовник зобов'язався сплатити за надані послуги з транспортування газу магістральними трубопроводами у розмірі, у строки та в порядку, передбаченому умовами цього договору (а.с.23).
4.2. Крім того, як встановлено в оскаржуваних рішеннях, між сторонами були укладені додаткові угоди до договору на транспортування природного газу магістральними трубопроводами № 1109011141/П13 від 28.09.2011, а саме: № 1 від 09.01.2012, № 2 від 13.04.2012, № 3 від 17.01.2013, № 4 від 15.06.2013, № 5 від 01.10.2013, № 6 від 20.06.2014, № 7 від 01.10.2014, згідно з умовами яких внесено зміни та доповнення до вказаного договору, зокрема, в частині річного планового обсягу транспортування природного газу та в частині реквізитів сторін (а.с.30-40).
4.3. В подальшому відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 11.06.2015 № 1732 анульовано ліцензію АЕ №642465 видану ПАТ по газопостачанню та газифікації "Коростишівгаз" на право провадження господарської діяльності з постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом з 01.07.2015.
4.4. Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг "Про затвердження Типового договору транспортування природного газу" № 2497 від 30.09.2015 затверджено Типовий договір транспортування природного газу та зобов'язано суб'єктів господарювання, які здійснюють діяльність на підставі ліцензії на право провадження господарської діяльності з транспортування природного, нафтового газу і газу (метану) вугільних родовищ, привести свої договірні відносини у відповідність до вимог Типового договору транспортування природного газу у тримісячний строк з дати набрання чинності цією постановою (п. 3 зазначеної постанови).
4.5. 17.12.2015 між ПАТ "Укртрансгаз" (оператор) та ПАТ по газопостачанню та газифікації "Коростишівгаз" (замовник) було укладено договір транспортування природного газу № 1512000725, за умовами якого, оператор надає замовнику послуги транспортування природного газу на умовах, визначених у цьому договорі, а замовник сплачує оператору встановлену в цьому договорі вартість таких послуг (п. 2.1)(а.с.104).
4.6. Відповідно до п.п. 2.2, 2.3 договору послуги надаються на умовах, визначених у Кодексі газотранспортної системи, затвердженому постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2493 (далі за текстом - Кодекс), з урахуванням особливостей, передбачених цим договором. Послуги, які можуть бути надані замовнику за цим договором є: послуга замовленої потужності в точках входу та виходу до/з газотранспортної системи (далі - розподіл потужності); послуги фізичного транспортування природного газу газотранспортною системою на підставі підтверджених номінацій (далі - транспортування); послуги балансування обсягів природного газу, які подаються до газотранспортної системи і відбираються з неї (далі - балансування).
4.7. Відповідно до п.п. 2.6, 2.7 договору замовник має виконувати вимоги, визначені в Кодексі газотранспортної системи, подавати газ в точках входу та/або приймати газ у точках виходу в обсягах, встановлених цим договором, протягом погоджених термінів, а також - оплачувати послуги на умовах, зазначених у договорі. Оператор має виконувати вимоги, визначені в кодексі, приймати газ в точках входу та/або передавати газ у точках виходу в обсягах, встановлених цим договором, протягом погоджених термінів.
4.8. Замовник зобов'язаний, зокрема, своєчасно та в повному обсязі оплачувати вартість наданих йому послуг; дотримуватися обмежень, встановлених цим договором та кодексом (п. 4.1 договору).
4.9. Згідно з п.п. 7.1, 7.2 договору вартість послуг транспортування розраховується за тарифами, які розраховуються Регулятором. Оператор розміщує інформацію про чинні тарифи та базову ціну газу на своєму веб-сайті.
4.10. Відповідно до п. 7.3. договору тарифи, передбачені пунктом 7.1. цього розділу, є обов'язковими для сторін з дати набрання чинності постановою Регулятора щодо їх встановлення. Визначена на їх основі вартість послуг застосовується сторонами при розрахунках за послуги згідно з умовами цього договору.
4.11. Згідно з п. 13.1 договору у випадку невиконання або неналежного виконання своїх зобов'язань за цим договором сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством та цим договором.
4.12. Пунктом 13.5 договору сторони погодили, що у разі порушення замовником строків оплати, передбачених цим договором, замовник сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.
4.13. Відповідно до п. 17.1 договору він набирає чинності з дня його укладання і діє до 31 грудня 2016 року, а умови договору застосовуються до відносин сторін, які виникли до його укладення, а саме - з 01 грудня 2015 року. Договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо не менше ніж за місяць до закінчення терміну дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.
4.14. Суди в оскаржуваних рішеннях зазначили, що при розгляді спору між тими ж сторонами у справі №906/1032/16 судами різних інстанцій було встановлено, що уклавши новий договір 17.12.2015 року сторони замінили первісне зобов'язання новим зобов'язання між тими ж сторонами (ст.604 ЦК України), оскільки договір, укладений 17.12.2015, врегульовує ті ж відносини, які вже були урегульовані раніше договором від 28.09.2011 про надання послуг з транспортування природного газу. У зв'язку з цим, до правовідносин сторін спору можуть бути застосовані положення договору від 17.12.2015, оскільки його предметом є у тому числі і послуги з фізичного транспортування природного газу , а також інші послуги, надання яких здійснюється на підставі положень нового законодавства.
4.15. З зазначеного, у рішенні суду першої інстанції наведено висновок про те, що правовідносини сторін щодо транспортування природного газу починаючи з 01.12.15 регулюються договором №1512000725 від 17.12.15, а не договором, на який посилається Позивач. 
4.16 Суди першої та апеляційної інстанції в оскаржуваних рішеннях зазначили про те, що відносини сторін у спірний період, а саме з вересня по грудень 2016, з січня по червень 2017 були урегульовані Договором №1512000725 транспортування природного газу від 17.12.2015, у відповідності з яким Оператор надає замовнику послуги транспортування природного газу (далі - послуги) на умовах, визначених у цьому договорі, а Замовник сплачує Оператору встановлену у цьому договорі вартість таких послуг.
4.17. Суд першої інстанції встановив, що на виконання умов договору №1512000725 від 17.12.15 (далі-Договір) Позивачем надано відповідачу послуги з транспортування газу за період з вересня по грудень 2016, з січня по червень 2017 на загальну суму 629318,33грн., що підтверджується Актами наданих послуг, які були вручені згідно поштових повідомлень відповідачу, однак не підписані останнім (а.с.41-60).
4.18. ПАТ по газопостачанню та газифікації "Коростишівгаз" свої договірні зобов'язання щодо оплати отриманих послуг не виконав, у зв'язку з чим у нього утворилась заборгованість з оплати вказаних послуг в розмірі 629318,33 грн.
4.19. В оскаржуваних рішеннях встановлено, що матеріали справи свідчать, що в період з вересня по грудень 2016, з січня по червень 2017 Позивач надав Відповідачу послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу на загальну суму 629318,33грн., про що були складені акти наданих послуг з транспортування природного газу за вказаний період. Акти були підписані стороною Оператора і направлені для підписання Замовнику послуг з супровідними листами, що визнається обома сторонами та підтверджується поштовими повідомленнями про вручення Актів Відповідачу (а.с.52-60,77-85).
4.20. Також суд першої інстанції зазначив, що оскільки сторони у договорі не передбачили строки оплати послуг транспортування, суд застосовує ст. 530 ЦК України, тобто Відповідач мав розрахуватися за надані послуги згідно Актів приймання-передачі в семиденний строк з дня їх отримання, які суд розцінює як вимогу про сплату. Дата отримання актів відображені в поштових повідомленнях.
4.21. Оскільки заборгованість Відповідача в частині оплати наданих Позивачем послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами , на час прийняття рішення не сплачена, а розмір заборгованості відповідає фактичним обставинам справи, суди попередніх інстанцій дійшли до висновку, що вимога Позивача про стягнення з Відповідача 629318,33грн. визнається судом правомірною та такою, що підлягає задоволенню.
4.22. Також, суди попередніх інстанцій зазначили, що оскільки сторони у договорі передбачили відповідальність у вигляді пені за порушення передбачених договором строків, а строки оплати договором не встановлені, тому суд приходить до висновку, що договором не узгоджено відповідальність у вигляді пені, тому суд відмовляє позивачу у задоволенні вимоги про стягнення з відповідача 70110,65грн. пені.
4.23. Обрахувавши інфляційні втрати та 3 проценти річних, суди попередніх інстанцій дійшли до висновку про задоволення позову в цій частині в розмірі 8097,05грн. річних та 34519,74грн. інфляційних.
4.24. З наведеного, суди попередніх інстанцій дійшли до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, в розмірі 671935,12 грн., з яких: 629318,33 грн. боргу, 8097,05 грн. річних, 34519,74 грн. інфляційних, 10079,03 грн. витрат на оплату судового збору. Не підлягають задоволенню вимоги про стягнення 593,14 грн. річних, 3873,28 грн. інфляційних, 70110,65 грн. пені.
5. Рішення суду першої та апеляційної інстанції обґрунтовані приписами ст. ст. 525, 526, 549, 610, 612, 625, 901, 903 ЦК України, ст. 35 ГПК України (редакція яка була чинна до 15.12.2017).
Короткий зміст вимог касаційної скарги з узагальненими доводами особи, яка подала касаційну скаргу
6. До Верховного Суду від Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" надійшла касаційна скарга у якій Позивач просить суд скасувати в повному обсязі постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 17.01.2018 та змінити рішення господарського суду Житомирської області від 03.11.2017 в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення 593,14 грн. 3 процентів річних, 3873,28 грн. інфляційних втрат.
7. Також Позивач в касаційній скарзі просить скасувати рішення господарського суду від 17.01.2018 в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з Відповідача 70110,65 грн. пені та прийняти в цій частині нове рішення про задоволення вказаних вимог в повному обсязі.
8. В обґрунтування підстав для скасування постанови суду апеляційної інстанції та зміни з частковим скасуванням рішення суду першої інстанції Позивач у касаційній скарзі наводить наступні доводи:
8.1. Суди попередніх інстанцій зазначаючи, що правовідносини сторін щодо транспортування природного газу починаючи з 01.12.15 регулюються договором №1512000725 від 17.12.15, а не договором, на який посилається Позивач невірно застосували ст. ст. 526, 530, 604, 953 ЦК України, ст. ст. 198, 230-232 ГК України.
8.2. Позиція судів попередніх інстанцій про те, що сторони у договорі передбачили відповідальність у вигляді пені за порушення передбачених договором строків, а строки оплати договором не встановлені, спростовується положеннями п. 7.1. Договору на транспортування природного газу №1109011141/П13 від 28.09.11.
8.3. Суди попередніх інстанцій не взяли до уваги, що умови договору №1512000725 від 17.12.15 містять строки оплати Відповідачем за надані Позивачем послуги з транспортування природного газу (п. 8.3 Договору від 17.12.15).
8.4. Рішення судів попередніх інстанцій не відповідають вимогам до судового рішення в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення 593,14 грн. 3 процентів річних, 3873,28 грн. інфляційних втрат, 70110,65 грн. пені.
Узагальнений виклад позиції інших учасників у справі
9. До Верховного Суду від Відповідача надійшов відзив на касаційну скаргу у якому Відповідач просить суд залишити касаційну скаргу Позивача без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
Позиція Верховного Суду
10. Ухвалою Верховного Суду від 26.03.2018 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" на рішення господарського суду Житомирської області від 03.11.17 (в частині відмови в задоволенні вимог щодо стягнення 593,14 грн річних, 3 873,28 грн інфляційних, 70 110,65 грн пені) та постанови Рівненського апеляційного господарського суду від 17.01.2018 у справі №906/768/17; прийнято до розгляду  касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
11. Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи та заперечення проти неї, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Верховного Суду вважає, що касаційну скаргу необхідно задовольнити частково, скасувати рішення господарського суду Житомирської області від 03.11.2017 та постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 17.01.2018  в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з Відповідача 70110,65 грн. пені з направленням справи у скасованій частині на новий розгляд, виходячи з наступного.
12. Відповідно ст. 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
13. Суд касаційної інстанції саме в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої та апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
14. Щодо доводу касаційної скарги про те, що суди попередніх інстанцій зазначаючи, що правовідносини сторін щодо транспортування природного газу починаючи з 01.12.15 регулюються договором №1512000725 від 17.12.15, а не договором, на який посилається Позивач, невірно застосували ст. ст. 526, 530, 604, 953 ЦК України, ст. ст. 198, 230-232 ГК України, колегія суддів зазначає наступне.
15. Відповідно до приписів ч. 1 ст. 32 Закону України "Про ринок природного газу", транспортування природного газу здійснюється на підставі та умовах договору транспортування природного газу в порядку, передбаченому кодексом газотранспортної системи та іншими нормативно-правовими актами. За договором транспортування природного газу оператор газотранспортної системи зобов'язується забезпечити замовнику послуги транспортування природного газу на період та умовах, визначених у договорі транспортування природного газу, а замовник зобов'язується сплатити оператору газотранспортної системи встановлену в договорі вартість послуг транспортування природного газу.
16. На виконання норм Закону України "Про ринок природного газу" прийнято постанову Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 року №2493 "Про затвердження Кодексу газорозподільних систем" (зареєстровано в Мін'юсті України, 06.11.2015р. за №1379/27824). Вказаною постановою було затверджено Кодекс газорозподільних систем (далі в тексті - Кодекс), який визначає взаємовідносини оператора газорозподільних систем із суб'єктами ринку природного газу, а також визначає правові, технічні, організаційні та економічні засади функціонування газорозподільних систем.
17. Згідно положень розділу І Кодексу, доступ суб'єктів ринку природного газу до газотранспортної системи здійснюється на принципах надання оператором газотранспортної системи послуг доступу та приєднання виключно на договірних засадах.
18. Також відповідно приписів розділу І Кодексу, договір транспортування - договір, укладений між оператором газотранспортної системи та замовником послуг транспортування природного газу на основі типового договору транспортування природного газу, затвердженого Регулятором, згідно з яким оператор газотранспортної системи надає замовнику одну чи декілька складових послуг транспортування природного газу (замовлення розподілу потужності, замовлення транспортування природного газу, послуга балансування) на період та умовах, визначених у такому договорі, а замовник послуг транспортування оплачує оператору газотранспортної системи вартість отриманих послуг (послуги).
19. Пунктом 1 гл. 1 розділу VІІ Кодексу газотранспортної системи встановлено, що одержання доступу до потужності, надання послуг із транспортування, у тому числі послуг балансування системи, є складовими послуги транспортування природного газу та здійснюються виключно на підставі договору транспортування. Оператор газотранспортної системи не має права відмовити в укладенні договору транспортування за умови дотримання заявником вимог щодо його укладення, передбачених цим розділом. Договір транспортування є документом, який регулює правовідносини між оператором газотранспортної системи і окремим замовником послуг транспортування.
20. Як було зазначено, суди попередніх інстанцій встановили, що 28.09.2011 між ДК "Укртрансгаз" НАК "Нафтогаз України" (газотранспортне підприємство), правонаступником якої є ПАТ "Укртрансгаз", та ПАТ по газопостачанню та газифікації "Коростишівгаз" (замовник) було укладено договір на транспортування природного газу магістральними трубопроводами № 1109011141/П13, відповідно до п. 1.1 якого газотранспортне підприємство зобов'язалося надати замовнику послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу замовника від пунктів приймання-передачі газу в магістральні трубопроводи до пунктів призначення - газорозподільних станцій, а замовник зобов'язався сплатити за надані послуги з транспортування газу магістральними трубопроводами у розмірі, у строки та в порядку, передбаченому умовами цього договору (а.с.23).
21. Разом з тим, суди встановили, що 17.12.2015 між ПАТ "Укртрансгаз" (оператор) та ПАТ по газопостачанню та газифікації "Коростишівгаз" (замовник) було укладено договір транспортування природного газу № 1512000725, за умовами якого, оператор надає замовнику послуги транспортування природного газу на умовах, визначених у цьому договорі, а замовник сплачує оператору встановлену в цьому договорі вартість таких послуг (п. 2.1)(а.с.104).
22. Також судами попередніх інстанцій встановлено, що при розгляді спору між тими ж сторонами у справі №906/1032/16 судами різних інстанцій було встановлено, що уклавши новий договір  17.12.2015 року сторони замінили первісне зобов'язання новим зобов'язання між тими ж сторонами (ст.604 ЦК України), оскільки договір, укладений 17.12.2015, врегульовує ті ж відносини, які вже були урегульовані     раніше договором від 28.09.2011 про надання послуг з транспортування природного газу. У зв'язку з цим, до правовідносин сторін спору можуть бути застосовані положення договору від 17.12.2015, оскільки його предметом є у тому числі і послуги з фізичного транспортування природного газу , а також інші послуги, надання яких здійснюється на підставі положень нового законодавства.
23. Відповідно до приписів ч. ч. 4, 5 ст. 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.
24. Згідно приписів ст. 35 ГПК України (редакція яка була чинна до 15.12.2017), обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
25. Враховуючи те, що сторонами у справі № 906/1032/16 та  у справі № 906/768/17 є ПАТ "Укртрансгаз" та ПАТ по газопостачанню та газифікації "Коростишівгаз", а також беручи до уваги положення ст. 32 Закону України "Про ринок природного газу" та приписи Кодексу газорозподільних систем, колегія суддів суду касаційної інстанції погоджується з позицією судів попередніх інстанцій про те, що правовідносини сторін щодо транспортування природного газу починаючи з 01.12.2015 регулюються договором №1512000725 від 17.12.2015, а не договором від 28.09.2011, на який посилається Позивач.
26. У відповідності до статті 604 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов'язання новим зобов'язанням між тими ж сторонами (новація). Новація припиняє додаткові зобов'язання, пов'язані з первісним зобов'язанням, якщо інше не встановлено договором.
27. Новацією цивільне законодавство вважає домовленість сторін уже діючого зобов'язання про відмову від його виконання, оскільки сторони укладають угоду про нове зобов'язання. Таким чином, відбувається фактично не припинення зобов'язання, а заміна зобов'язання, яке виконувалось раніше, новим зобов'язанням, яке сторони угоди повинні виконувати належним чином.
28. Отже, припиняється одна юридична підстава, натомість виникає інша, нова юридична підстава, у чому і полягає зміст новації.
29. За таких обставин є необґрунтованим довід касаційної скарги про те, що суди попередніх інстанцій зазначаючи, що правовідносини сторін щодо транспортування природного газу починаючи з 01.12.15 регулюються договором №1512000725 від 17.12.15, а не договором від 28.09.2011, на який посилається Позивач, невірно застосували ст. ст. 526, 530, 604, 953 ЦК України, ст. ст. 198, 230-232 ГК України.
30. Також колегія суддів суду касаційної інстанції беручи до уваги те, що правовідносини сторін щодо транспортування природного газу починаючи з 01.12.15 регулюються договором №1512000725 від 17.12.15, а не договором від 28.09.2011, на який посилається Позивач, дійшла до висновку, що зазначене спростовує довід касаційної скарги Позивача про те, що позиція судів попередніх інстанцій щодо того, що сторони у договорі передбачили відповідальність у вигляді пені за порушення передбачених договором строків, а строки оплати договором не встановлені, спростовується положеннями п. 7.1. Договору на транспортування природного газу №1109011141/П13 від 28.09.11.
31. Щодо доводу касаційної скарги про те, що суди попередніх інстанцій не взяли до уваги, що умови договору №1512000725 від 17.12.15 містять строки оплати Відповідачем за надані Позивачем послуги з транспортування природного газу (п. 8.3 Договору від 17.12.15), колегія суддів зазначає наступне.
32. Зазначений довід відображений в оскаржуваній постанові суду апеляційної інстанції.
33. У справі, «Руїз Торіха проти Іспанії» ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов'язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.
34. Суди першої та апеляційної інстанцій в своїх рішеннях, зазначивши про те, що  строки оплати за договором №1512000725 від 17.12.15 не встановлені, не надали оцінки всім умовам договору, а саме п. 8.3 договору №1512000725 від 17.12.15.
35. Суд апеляційної інстанції зазначивши довід апеляційної скарги Позивача про те, що  умови договору №1512000725 від 17.12.15 містять строки оплати Відповідачем за надані Позивачем послуги з транспортування природного газу (п. 8.3 Договору від 17.12.15), не дослідив п. 8.3 договору і не встановив фактичні обставини справи, зокрема те, чи передбачає зазначений пункт договору №1512000725 від 17.12.15 строки оплати за надані Позивачем Відповідачеві послуги.
36. Враховуючи вищевикладене, колегія суддів суду касаційної інстанції дійшла до висновку, що суди попередніх інстанцій не дослідили в повному обсязі зібрані у справі докази і не надали належної оцінки аргументам сторін, які мають значення для правильного вирішення спору.
37. Як було зазначено в п. 12 даної постанови, відповідно до приписів ст. 300 ГПК України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
38. Колегія суддів суду касаційної інстанції без дослідження судами попередніх інстанцій п. 8.3 договору №1512000725 від 17.12.15 з встановленням відповідних обставин справи, не може в силу приписів ст. 300 ГПК України, надати оцінку обґрунтованості доводу касаційної скарги про те, що суди попередніх інстанцій не взяли до уваги, що умови договору №1512000725 від 17.12.15 містять строки оплати Відповідачем за надані Позивачем послуги з транспортування природного газу (п. 8.3 Договору від 17.12.15).
39. Щодо доводу касаційної скарги про те, що рішення судів попередніх інстанцій не відповідають вимогам до судового рішення в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення 593,14 грн. 3 процентів річних, 3873,28 грн. інфляційних втрат, 70110,65 грн. пені, колегія суддів зазначає наступне.
40. Зазначаючи в касаційній скарзі проте, що суди відмовляючи в задоволенні позову в частині стягнення 593,14 грн. 3 процентів річних, 3873,28 грн. інфляційних втрат, не надали належної правової оцінки зібраним доказам у справі, Позивач у касаційній скарзі не зазначає, які саме докази не були належним чином досліджені, а також не вказує про невірність розрахунку судом першої інстанції .
41.  Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Пономарьов проти України" та "Рябих проти Російської Федерації"), у справі "Нєлюбін проти Російської Федерації", повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.
42. Колегія суддів  суду касаційної інстанції не знайшла фундаментальних порушень норм матеріального чи процесуального права під час ухвалення рішень судами попередніх інстанцій про відмову у задоволенні позову в частині стягнення 593,14 грн. 3 процентів річних, 3873,28 грн. інфляційних втрат.
43. Щодо відмови у задоволенні позовних вимог в частині 70110,65 грн. пені, суди не надали в повному обсязі оцінку зібраним у справі доказам і не встановили обставини справи, які мають значення для правильного вирішення спору, зокрема суди попередніх інстанцій не дослідили п. 8.3 договору №1512000725 від 17.12.15 і не надали відповіді на аргумент Позивача про те, що в зазначеному пункті договору сторони погодили строки оплати за надані Позивачем Відповідачеві послуги.
44. За таких обставин є частково необґрунтованим довід касаційної скарги про те, що рішення судів попередніх інстанцій не відповідають вимогам до судового рішення в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення 593,14 грн. 3 процентів річних, 3873,28 грн. інфляційних втрат, 70110,65 грн. пені. 
45. Зокрема зазначений довід касаційної скарги необґрунтований в частині невідповідності оскаржуваних судових рішень вимогам до судового рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з Відповідача  593,14 грн. 3 процентів річних, 3873,28 грн. інфляційних втрат.
46. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 308 ГПК України, суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.
47. Згідно приписів п. 1 ч. 3 ст. 310 ГПК України, підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.
48. Враховуючи те, що суди попередніх інстанцій не дослідили в повному обсязі зібрані у справі докази, колегія суддів суду касаційної інстанції дійшла до висновку про необхідність скасувати рішення господарського суду Житомирської області від 03.11.2017 та постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 17.01.2018 у справі № 906/768/17 в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з Відповідача на користь Позивача 70110,65 грн. пені, з направленням справи в зазначеній частині на новий розгляд до господарського суду Житомирської області.
49. З наведеного, касаційна скарга Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" підлягає частковому задоволенню.
50. Під час нового розгляду справи судам попередніх інстанцій слід врахувати наведене у цій постанові і прийняти  у скасованій частині законне та обґрунтоване рішення з встановленням фактичних обставин справи, які мають значення для правильного вирішення спору в частині стягнення з Відповідача на користь Позивача 70110,65 грн. пені.
51. У зв'язку з скасуванням попередніх судових рішень і передачею справи на новий розгляд, розподіл судового збору у справі, в тому числі й сплаченого за подання апеляційної та касаційної скарги, здійснює господарський суд, який приймає рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат передбаченими ст. 129 ГПК України.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 300, 301, 304, 308, 310,  314 - 317 ГПК України,  Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду,-
П О С Т А Н О В И В :
1. Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" задовольнити частково.
2. Рішення господарського суду Житомирської області від 03.11.2017 та постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 17.01.2018 у справі № 906/768/17 в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з Відповідача на користь Позивача 70110,65 грн. пені скасувати.
3. Справу № 906/768/17 у скасованій частині направити на новий розгляд до господарського суду Житомирської області.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                          С.В. Жуков

Судді                                                                                                       В.В. Білоус

                                                                                                                Н.Г. Ткаченко