Постанова
Іменем України
 
23 травня 2018 року
м. Київ
 
справа № 520/430/14-ц                                                                                                                                                                                                                                           
 
провадження № 61-13779св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Червинської М. Є.,
суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Крата В. І.,               
 
учасники справи:
позивач  -  публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,
відповідач - ОСОБА_3, 
заявник - товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія»,
 
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» на ухвалу Київського районного суду міста Одеси від 11 вересня 2015 року у складі судді Реви С. В. та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 24 лютого 2016 року у складі колегії суддів: Черевка П. М., Святаненка В. І., Суворова В. О.,
встановив:
У січні 2014 року публічне акціонерне товариство  «УкрСиббанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Рішенням Київського районного суду міста Одеси від 18 вересня 2014 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства  «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту від 11 червня 2008 року в розмірі 35 369,65 доларів США, що еквівалентно 282 709, 61 грн, яка складається з: 24 176,04 доларів США, що еквівалентно 193 239 грн, - заборгованості за кредитом, у тому числі                         4 465,26 доларів США - прострочена заборгованість; 8 918,97 доларів США, що еквівалентно 71 289,33 грн, - прострочена заборгованість за процентами; 1 382,85 доларів США, що еквівалентно 11 053 грн,  - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом; 891,79 доларів США, що еквівалентно 7 128,07 грн - пені за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами.  
У липні 2015 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» звернулося до суду з заявою про заміну сторони виконавчого провадження, відповідно до якої просило замінити стягувача - публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» на товариство                з обмеженою відповідальністю  «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» за виконавчим листом у справі № 520/430/14-ц, виданим 18 вересня                 2014 року Київським районним судом міста Одеси про стягнення зі ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства  «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором про надання споживчого кредиту у сумі 35 369,65 доларів США.
Заявник посилався на те, що 20 квітня 2015 року між публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та товариством з обмеженою відповідальністю  «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» був укладений договір факторингу, відповідно до якого останній набув право нового кредитора до ОСОБА_3 за договорами про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу від 11 червня 2008 року.
Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 11 вересня 2015 року відмовлено товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» у задоволенні заяви про заміну сторони виконавчого провадження за безпідставністю. 
Суд першої інстанції виходив із того, що матеріали справи не містять відомостей про відкриття виконавчого провадження, а тому відсутні й підстави для задоволення заяви про заміну сторони виконавчого провадження.
Апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви та зазначив, що  нормами законодавства не передбачено заміни сторони у справі після вирішення справи по суті та до відкриття виконавчого провадження. 
У червні 2016 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» подало касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,              у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права, а саме: статті 512 ЦК України та порушення норм процесуального права, зокрема статей 214, 378 ЦПК України, просить скасувати оскаржувані судові рішення, постановити нову ухвалу про задоволення заяви.
Заявник зазначав, що суди дійшли помилкових висновків про відсутність підстав для задоволення заяви з огляду на те, що товариство має право замінити публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» на будь-якій стадії судового провадження, а виконавче провадження - це лише одна із стадій, а саме заключна. Після укладання між банком і фактором договору факторингу банк автоматично позбавляється прав на будь-які дії щодо кредитної заборгованості, права за якими відступлені, а фактор, у свою чергу, без відповідної ухвали суду ще не має права для надання виконавчих листів для виконання.    
Статте. 388 ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справу № 520/420/14-ц передано до Касаційного цивільного суду.
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення не відповідають.
Відмовляючи у задоволенні заяви товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» про заміну сторони виконавчого провадження, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що у матеріалах справи відсутні відомості про відкриття виконавчого провадження, а нормами законодавства не передбачено заміни сторони у справі після вирішення справи по суті та до відкриття виконавчого провадження.
Проте з висновками судів погодитися не можна з таких підстав.
Установлено, що 24 листопада 2014 року рішенням Київського районного суду міста Одеси задоволено позов публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» та стягнуто зі ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором у розмірі 35 369,65 доларів США.
18 вересня 2014 року Київський районний суд міста Одеси видав виконавчий лист у цій справі.
За умовами договору факторингу від 20 квітня 2015 року, укладеного між товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» та публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк», право грошової вимоги за договором про надання споживчого кредиту                         від 11 червня 2008 року перейшло до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія».
Підставами виникнення цивільних прав і обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора                      в зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов'язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги)                   є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.
За змістом статті 512 ЦК України, статті 378 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи, та статті 8 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов'язанні він замінюється правонаступником.
Виходячи із цих норм, зокрема, пунктів 1, 2 частини першої статті 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.
Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.
У разі такої заміни кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв'язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження, і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до частини п'ятої статті 8 Закону України «Про виконавче провадження», статті 378 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи) за заявою заінтересованої сторони зобов'язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов'язки в зобов'язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.
Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 листопада 2013 року у справі № 6-122цс13.
Отже, підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав                   і обов'язків вибулої сторони в цих правовідносинах.  
Крім того, норма статті 378 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи) має імперативний характер, оскільки в ній прямо визначено правило поведінки, а саме замінити сторону виконавчого провадження, а не замінювати сторону виконавчого провадження лише у відкритому виконавчому провадженні чи за інших обставин.  
За таких обставин звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу стягувача відповідає змісту статей 512, 514 ЦК України та статті 8 Закону України «Про виконавче провадження».
Крім того, суди попередніх інстанцій не звернули увагу на те, що без заміни сторони виконавчого провадження правонаступник позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження та вчиняти інші дії згідно із Законом України «Про виконавче провадження».
Частинами першою, третьою статті 412 ЦПК України встановлено, що підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухваленням нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Оскільки суди встановили фактичні обставини справи, однак неправильно застосували до спірних правовідносин закон, який підлягав застосуванню, колегія суддів дійшла висновку про скасування ухвал судів першої та апеляційної інстанцій з постановленням нової ухвали про задоволення заяви про заміну сторони у виконавчому провадженні.
Керуючись статтями 400, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду 
постановив:
Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія»  задовольнити.
Ухвалу Київського районного суду міста Одеси від 11 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 24 лютого 2016 року скасувати.
Заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» задовольнити.
Замінити стягувача - публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» на товариство з обмеженою відповідальністю  «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» за виконавчим листом у справі № 520/430/14-ц, виданим                          18 вересня 2014 року Київським районним судом міста Одеси, про стягнення зі ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства  «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором про надання споживчого кредиту від 11 червня 2008 року у сумі                                       35 369,65 доларів США, що еквівалентно 282 709,61 грн.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття. 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий | М. Є. Червинська
Судді: | Н. О. Антоненко   В. І. Журавель
| В. М. Коротун
| В. І. Крат