Постанова
Іменем України
 
13 червня 2018 року 
м. Київ
 
справа № 357/15927/15-ц
провадження № 61-16677св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Червинської М. Є.,
суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М., Крата В. І. (суддя-доповідач),
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1,
відповідач - ОСОБА_2,
 
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28 квітня 2016 року у складі судді Протасова О. М. та рішення апеляційного суду Київської області від 17 січня 2017 року у складі суддів: Лівінського С. В., Березовенко Р. В., Олійника В. І.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про захист честі та гідності та спростування недостовірної інформації, а також відшкодування моральної шкоди.
 
Позовна заява мотивована тим, що відповідач є засновником, головним редактором та видавцем газети «Соборна Київщина», а також автором статей зазначеної газети.
 
Не будучи задоволений сусідством, відповідач надрукував у своїй газеті щодо неї статті наклепницького характеру. Оскільки, вказана газета розповсюджується великим тиражем, її читають її знайомі, друзі, сусіди, тому деякі припинили з нею спілкуватись та засуджують її. Як наслідок, у неї виникли нервові розлади, стан психічного здоров'я погіршився.
 
Просила визнати недостовірною інформацію, поширену відповідачем ОСОБА_2 в газеті «Соборна Київщина»: у номері НОМЕР_1 за ІНФОРМАЦІЯ_1 у статті «ІНФОРМАЦІЯ_2», відповідно до якої ОСОБА_1 намагалася встановити не процесуальні стосунки з суддею; у номері НОМЕР_2 за ІНФОРМАЦІЯ_3 у статті «ІНФОРМАЦІЯ_4», відповідно до якої ОСОБА_1 здійснила щодо нього розбійні дії та вчинила наругу над Державним Прапором України, а також перешкоджала діяльності працівників Державної виконавчої служби; у номері НОМЕР_3 за ІНФОРМАЦІЯ_5 у статті «ІНФОРМАЦІЯ_6», відповідно до якої ОСОБА_1 вчинила щодо нього розбійні дії та заволоділа його відеореєстратором та диктофоном і заблокувала двері його кімнати, а також у статті «Громадянка ОСОБА_1: аферистка, шахрайка, екстремістка - хто вона?», відповідно до якої ОСОБА_1 заволоділа частиною квартири шляхом аферо-шахрайських дій, глумилася над Державним Прапором України та книжкою з текстом державного Гімну України, у його відсутність проникла до квартири та зробила шкоду, яка призвела до затоплення сусідської квартири, а також перешкоджала діяльності працівників Державної виконавчої служби.
 
Також просила зобов'язати ОСОБА_2 у найближчому номері газети «Соборна Київщина» після набранням рішенням суду законної сили повідомити, що наведена поширена в газеті «Соборна Київщина» інформація є недостовірною та стягнути з ОСОБА_2 на її користь 15 000 грн моральної шкоди та 2 737 грн судового збору.
 
Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28 квітня 2016 року позов задоволено.
 
Визнано недостовірною інформацію, поширену ОСОБА_3 в газеті «Соборна Київщина»:
 
- у номері НОМЕР_1 за ІНФОРМАЦІЯ_1 у статті «ІНФОРМАЦІЯ_2;, відповідно до якої ОСОБА_1 намагалась встановити не процесуальні стосунки з суддею;
 
- у номері НОМЕР_2 за ІНФОРМАЦІЯ_3 у статті «ІНФОРМАЦІЯ_4», відповідно до якої ОСОБА_1 здійснила щодо нього розбійні дії та вчинила наругу над Державним Прапором України, а також перешкоджала діяльності працівників Державної виконавчої служби;
 
- у номері НОМЕР_3 за ІНФОРМАЦІЯ_5 у статті «ІНФОРМАЦІЯ_6», відповідно до якої ОСОБА_1 вчинила щодо нього розбійні дії та заволоділа його відеореєстратором та диктофоном і заблокувала двері його кімнати, а також у статті «Громадянка ОСОБА_1: аферистка,шахрайка, екстремістка - хто вона?», відповідно до якої ОСОБА_1 заволоділа частиною квартири шляхом аферо-шахрайських дій; глумилась над Державним Прапором України та книжкою з текстом Державного Гімну України; у його відсутності проникла до квартири та зробила шкоду, яка призвела до затоплення сусідської квартири, а також перешкоджала діяльності працівників Державної виконавчої служби.
 
Зобов'язано ОСОБА_2 у найближчому номері газети «Соборна Київщина» після набранням рішенням суду законної сили повідомити, що є недостовірною інформація, поширена в газеті «Соборна Київщина»:
 
- у номері НОМЕР_1 за ІНФОРМАЦІЯ_1 у статті «ІНФОРМАЦІЯ_2», відповідно до якої ОСОБА_1 намагалась встановити не процесуальні стосунки з суддею;
 
- у номері НОМЕР_2 за ІНФОРМАЦІЯ_3 у статті «ІНФОРМАЦІЯ_4», відповідно до якої ОСОБА_1 здійснила щодо нього розбійні дії та вчинила наругу над Державним Прапором України, а також перешкоджала діяльності працівників Державної виконавчої служби;
 
- у номері НОМЕР_3 за ІНФОРМАЦІЯ_5 у статті «ІНФОРМАЦІЯ_6» відповідно до якої ОСОБА_1 вчинила щодо нього розбійні дії та заволоділа його відеореєстратором та диктофоном і заблокувала двері його кімнати, а також у статті «Громадянка ОСОБА_1: аферистка, шахрайка, екстремістка - хто вона?», відповідно до якої ОСОБА_1 заволоділа частиною квартири шляхом аферо-шахрайських дій; глумилась над Державним Прапором України та книжкою з текстом Державного Гімну України; у його відсутності проникла до квартири та зробила шкоду, яка призвела до затоплення сусідської квартири, а також перешкоджала діяльності працівників Державної виконавчої служби.
 
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 15 000 грн моральної шкоди та 2 737 грн судового збору.
 
Рішення суду мотивовано тим, що інформація, поширена відповідачем щодо позивача в номерах НОМЕР_1, НОМЕР_2 і НОМЕР_3 газети «Соборна Київщина» за 2015 рік є недостовірною і такою, що порушує право позивача на повагу та гідність, а тому покладено на відповідача обов'язок щодо її спростування. Також суд зробив висновок про наявність підстав для компенсації моральної шкоди у заявленому позивачем розмірі.
 
Рішенням апеляційного суду Київської області від 17 січня 2017 року рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28 квітня 2016 року змінено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3 000 грн моральної шкоди та 2 192,40 грн судового збору. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 1 906, 64 грн судового збору. У решті рішення залишено без змін.
 
Апеляційний суд погодився із висновками суду першої інстанції щодо визнання інформації, поширеної відповідачем у газеті «Соборна Київщина» за 2015 рік недостовірною та такою, що порушує право позивача на повагу та гідність. Проте, керуючись принципом розумності і справедливості, зробив висновок, що розмір компенсації моральної шкоди, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, підлягає зменшенню до 3 000 грн.
 
У вересні 2017 року ОСОБА_2 подав касаційну скаргу у якій просив скасувати оскаржені судові рішення, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції. Касаційна скарга мотивована тим, що судами неправильно застосовано норми матеріального права та порушені норми процесуального права. 
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 листопада 2017 року у справі відкрито касаційне провадження.
 
У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України справа передана до Касаційного цивільного суду.
 
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
У січні 2018 року ОСОБА_1 подала до суду заперечення на касаційну скаргу, у яких просила касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржені рішення без змін.
 
Ухвалою Верховного Суду від 07 травня 2018 року справу призначено до судового розгляду.
 
Колегія суддів відхиляє аргументи, які викладені в касаційній скарзі, з таких мотивів.
 
Суди встановили, що згідно рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 січня 2015 року у справі № 357/16122/14-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_4 про зобов'язання відновити становище в квартирі та відшкодування збитків судом встановлено, що ОСОБА_2 був вселений і користується квартирою АДРЕСА_1 з 1983 року, а ОСОБА_1 та ОСОБА_4 є власниками 37/50 частини зазначеної квартири з 2003 року.
 
Газета «Соборна Київщина» випускається накладом 2 000 примірників. Її засновником, головним редактором та видавцем є ОСОБА_2
 
У номері НОМЕР_1 цієї газети за ІНФОРМАЦІЯ_1 на сторінці № 3 розміщена стаття «ІНФОРМАЦІЯ_2», яку підготував ОСОБА_2, де автор стверджував, що його сусідка по квартирі громадянка ОСОБА_1 намагалась передати судді листа та встановити не процесуальні стосунки з нею.
 
У номері НОМЕР_2 газети «Соборна Київщина» за ІНФОРМАЦІЯ_3 у статті «ІНФОРМАЦІЯ_4», автором якої є ОСОБА_5, стверджується, що ОСОБА_1 здійснила щодо сусіда розбійні дії та вчинила наругу над Державним Прапором України, а також перешкоджала діяльності працівникам Державної виконавчої служби.
 
У номері НОМЕР_3 газети «Соборна Київщина» за ІНФОРМАЦІЯ_5 на сторінці № 3, розміщена фотографія ОСОБА_1 та надруковано статті: «ІНФОРМАЦІЯ_6», у якій вказано, що позивач вчинила щодо нього розбійні дії та заволоділа його відеореєстратором і диктофоном та заблокувала двері його кімнати; «Громадянка ОСОБА_1: аферистка,шахрайка, екстремістка хто вона?», відповідно до якої ОСОБА_1 заволоділа частиною квартири шляхом аферо-шахрайських дій; глумилася над Державним Прапором України та книжкою з текстом Державного Гімну України; у його відсутності проникла до квартири та зробила шкоду, яка призвела до затоплення сусідської квартири, а також перешкоджала діяльності працівників Державної виконавчої служби. 
 
Суди встановили, на підставі показань свідка ОСОБА_6, що вона раз в 1-2 тижня заходила до квартири, у якій проживають сторони, і жодного разу не бачила, щоб у коридорі був вивішений Державний прапор України, а також підтвердила наявність суперечок між сторонами.
 
Суди встановили, на підставі показань свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8, які працюють дільничними інспекторами міліції, що від відповідача надходило багато скарг на позивача з приводу конфліктів, які він сам же і провокував, і які свого підтвердження не знаходили. З приводу конфліктів вони у зв'язку зі службовими обов'язками нерідко бували у квартирі, де проживають сторони, однак жодного разу вивішеного прапору не бачили. У крадіжках відповідач також обвинувачував ОСОБА_1 неодноразово, у тому числі, в жовтні 2015 року, однак кожного разу його заяви не підтверджувались.
 
Суди встановили, на підставі листа заступника начальника Білоцерківського МВ (з обслуговування міста Біла Церква та Білоцерківського району) ГУМВС України в Київській області від 13 жовтня 2015 року № 102 та висновків дільничного інспектора міліції Білоцерківського МВ ОСОБА_8, що по заявах ОСОБА_2 щодо вчинення сварок ОСОБА_1 були проведені перевірки, після чого 06 липня 2015 р. та 29 липня 2015 року зроблені висновки про їх закінчення та рекомендовано ОСОБА_2 для вирішення спірних питань звернутись до суду.
 
Згідно 201 ЦК України честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.
 
У частині першій статті 277 ЦК України передбачено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на спростування цієї інформації.
 
Тлумачення статті 277 ЦК України свідчить, що позов про спростування недостовірної інформації підлягає задоволенню за такої сукупності умов: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права; врахування положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини щодо її застосування.
 
Відповідно до статті 280 ЦК України якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню.
 
Встановивши, що поширена інформація в газеті «Соборна Київщина» є недостовірною та цим порушуються особисті немайнові права на повагу до гідності, честі та ділової репутації ОСОБА_1, суди зробили обґрунтований висновок про задоволення позову щодо спростування недостовірної інформації. 
 
При цьому колегія суддів, погоджуючись із висновками судів про задоволення позову щодо спростування недостовірної інформації, враховує положення статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини.
 
Згідно статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Ця стаття не перешкоджає державам вимагати ліцензування діяльності радіомовних, телевізійних або кінематографічних підприємств. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов'язане з обов'язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду.
 
Європейський суд з прав людини зауважив, що стаття 10 Конвенції не гарантує пресі абсолютно необмежену свободу вираження поглядів, навіть стосовно висвітлення питань, що представляють серйозний публічний інтерес. Використовуючи захист, що надається Конвенцією, журналісти повинні виконувати свої обов'язки дотримуватися принципів відповідальної журналістики, а саме діяти добросовісно, надавати точну та надійну інформацію, об'єктивно відображати думки осіб, що беруть участь у публічній дискусії, і утримуватися від прагнення до явної сенсації. Оскільки здійсненню свободи вираження поглядів притаманні «обов'язки і відповідальність», гарантії, надані статтею 10 Конвенції журналістам щодо висвітлення питань загального інтересу, застосовуються за умови, що вони діють добросовісно, надаючи достовірну та точну інформацію відповідно до журналістської етики. Навіть якщо твердження є оціночним судженням, пропорційність втручання може залежати від наявності достатньої фактичної основи такого твердження, так як навіть оціночне судження без будь-якої фактичної підстави може бути надмірним. У світі, де людина стикається з величезною кількістю інформації, що поширюється через традиційні та електронні засоби масової інформації та зачіпає зростаючу кількість учасників, моніторинг дотримання журналістської етики набуває додаткового значення (NOVAYA GAZETA AND BORODYANSKIY v. RUSSIA, № 14087/08, § 37, 40, 41, ЄСПЛ, 28 березня 2013 року).
 
Оцінюючи чи було втручання у здійснення свободи вираження поглядів обґрунтоване відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод колегія суддів враховує ті критерії, що застосовуються Європейським судом з прав людини.
 
По-перше, чи було втручання встановлене законом. Втручання у здійснення свободи вираження поглядів у цій справі було встановлене законом і ґрунтувалося на статтях 277 та 280 ЦК України. Відповідач міг передбачити наслідки поширення недостовірної інформації в газетних публікаціях щодо позивача. 
 
По-друге, чи переслідувало втручання легітимну мету. Вочевидь втручання переслідувало легітимну мету, якою був захист репутації та прав інших осіб, а саме позивача. 
 
По-третє, чи було втручання «необхідним у демократичному суспільстві». При цьому, колегія суддів враховує тематику публікацій (які навряд чи стосувалися питань великого суспільного значення), статус позивача (сусід по квартирі відповідача), статус відповідача (засновник, головний редактор та видавець газети «Соборна Київщина»), і вважає, що втручання було «необхідним у демократичному суспільстві».
 
Тлумачення статті 23 ЦК України при визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. 
 
Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). 
 
Тому, враховуючи засади розумності і справедливості, обставини справи, колегія суддів вважає, що судом апеляційної інстанції обґрунтовано визначено розмір компенсації моральної шкоди.
 
Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права.
 
У зв'язку із наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржені рішення без змін.
 
Оскільки оскаржені рішення залишено без змін, а скаргу без задоволення, то судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.
 
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
 
Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28 квітня 2016 року та рішення апеляційного суду Київської області від 17 січня 2017 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                  М. Є. Червинська 
 
Судді:                                                                                             Н. О. Антоненко
 
В. І.Журавель
 
В. М.Коротун
 
В. І.Крат