ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2018 року 
м. Київ

Справа №  907/746/17 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Чумака Ю.Я. - головуючого, Дроботової Т.Б., Пількова К.М.,
здійснивши розгляд у письмовому провадженні касаційної скарги Приватного підприємства "Солві Україна"
на рішення Господарського суду Закарпатської області від 04.12.2017 (суддя Ремецькі О.Ф.) та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 12.03.2018 (головуючий - Данко Л.С., судді: Галушко Н.А., Орищин Г.В.) у справі
за первісним позовом Приватного підприємства "Солві Україна"
до Фізичної особи - підприємця Запасненка Олександра Олександровича,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача за первісним позовом - Товариство з обмеженою відповідальністю "Завод Євроформат",
про стягнення в порядку регресу суми 311 799,13 грн як зворотної вимоги до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування ТОВ "Завод Євроформат",
за зустрічним позовом Фізичної особи - підприємця Запасненка Олександра Олександровича
до Приватного підприємства "Солві Україна"
про стягнення суми 81 823,15 грн,

ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій
У жовтні 2017 року Приватне підприємство "Солві Україна" (далі - ПП "Солві Україна") звернулося до Господарського суду Закарпатської області із позовом про стягнення з Фізичної особи - підприємця (далі - ФОП) Запасненка О.О. заборгованості у сумі 311   749,13 грн у зв'язку із пошкодженням перевезеного вантажу.
До початку розгляду справи по суті ФОП Запасненко О.О. подав зустрічну позовну заяву до ПП "Солві Україна" про стягнення заборгованості з оплати наданих послуг у сумі 81   823,15 грн.
Під час розгляду справи у суді першої інстанції ПП "Солві Україна" подало заяву про уточнення позовних вимог, зокрема просило стягнути в порядку регресу суму 311   799,13 грн - зворотну вимогу до винної особи у розмірі виплаченого Товариству з обмеженою відповідальністю "Завод Євроформат" (далі - ТОВ "Завод Євроформат") відшкодування.
Цю заяву позивача за первісним позовом було прийнято місцевим господарським судом.
Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 04.12.2017, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 12.03.2018, у задоволенні первісного позову відмовлено повністю, зустрічний позов задоволено: вирішено стягнути з ПП "Солві Україна" на користь ФОП Запасненка О.О. 81   823,15 грн заборгованості за договором перевезення вантажів у міжнародному сполученні від 03.04.2017 № П03/04/17-02.
Рішення і постанову мотивовано доведенням ФОП Запасненком О.О. суду відповідними засобами доказування факту відсутності його вини у пошкодженні вантажу та наявності обставин, які згідно з положеннями статей 17, 18 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів (далі - Конвенція) є підставою для звільнення перевізника від відповідальності за втрату та пошкодження вантажу. Факт надання послуги експедитора при перевезенні підтверджується єдиним транспортним документом (вантажно-митна декларація), наявним у матеріалах справи, який відображає шлях прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення та прийняття вантажу вантажовласником. Також із матеріалів справи вбачається факт отримання експедитором від перевізника пакета документів на підтвердження перевезення. Наведене не заперечують і сторони.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У касаційній скарзі ПП "Солві Україна" просить скасувати оскаржувані судові рішення попередніх інстанцій та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції. 
Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
В обґрунтування наведеної ним позиції скаржник посилається на неправильне застосування судами попередніх інстанцій положень статті 129 Конституції України, статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статей 10, 17, 18 Конвенції, статей 202, 610, 611, 614, 924 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) і порушення норм процесуального права, а саме статей 2, 7, 74- 79, 236, 238, 282 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), наголошуючи, що припущення судів не підтверджено доказами, на перевізника покладено обов'язок належним чином виконати перевезення, а на замовника - оплатити надані послуги після належного їх виконання.
Узагальнений виклад позиції інших учасників справи
У відзиві на подану касаційну скаргу ФОП Запасненко О.О. просить залишити її без задоволення з мотивів, викладених в оскаржуваних судових рішеннях.
Доводи, за якими суд касаційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої та апеляційної інстанцій
Здійснивши розгляд касаційної скарги у письмовому провадженні, дослідивши наведені в ній доводи, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на таке.
Як убачається із матеріалів справи, 03.01.2017 між ТОВ "Завод Євроформат" і ПП "Солві Україна" укладено договір № К 03/01/01 про надання транспортно-експедиційних послуг з перевезення вантажів автомобільним транспортом.
03.04.2017 між ПП "Солві Україна" (замовник) та ФОП Запасненком О.О. (виконавець) укладено договір транспортного перевезення автомобільним транспортом у міжнародному та внутрішньому сполученні від 03.04.2017 №   П03/04/17-02 і оформлено заявку на перевезення №   03/04/04 (далі - заявка), відповідно до яких замовник залучає виконавця для організації автомобільного перевезення вантажу, а виконавець зобов'язується організувати доставку вантажу до місця призначення та видачу вантажоодержувачу (уповноваженій особі вантажоодержувача) відповідно до заявки замовника, а замовник зобов'язується оплатити встановлену вартість послуги перевезення відповідно до заявки. Перевезення вважається закінченим після розвантаження вантажу і передання його одержувачу та за наявності відповідної печатки одержувача в графі 24 міжнародної автомобільної накладної (CMR).
У заявці передбачено два різних місця завантаження/розвантаження і зазначено двох різних вантажовідправників/вантажоодержувачів. При цьому тільки ПП "Солві Україна" визначає порядок та умови завантаження, розвантаження та перевезення, маршрут перевезення (пункти 1.2, 1.3, 2.2, 2.3, 2.5, 2.7, 2.8 договору №   П03/04/17-02).
Перевізником для здійснення перевезення був наданий автомобіль DAF д.н. НОМЕР_1/ НОМЕР_2, водій ОСОБА_5
На виконання умов договору транспортний засіб відповідача було подано у перше місце завантаження - FACI S.p.A., вантажовідправник завантажив цей автомобіль. Вантаж - хімічна сировина у біг-бегах. Вага брутто - 12 450 кг. Вантаж завантажено у напівпричіп до 10,2 м по довжині (загальна довжина напівпричепу для завантаження - 13,6 м). Вантажоодержувач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Іспакім" (далі - ТОВ "Іспакім"). Вантажоодержувач 10.04.2017 отримав вантаж, претензій не має, що підтверджується міжнародною вантажно-транспортною накладною (CMR №   0001758).
11.04.2017 о 8:50 транспортний засіб відповідача прибув за адресою: м. Київ, вул. Куренівська, 21, літ. "Г", із вантажем згідно з інвойсом від 05.04.2017 №   1, 263/V1R з Італії, Viale Caproni 15, 38068 Rovereto (TN), вантажовідправник - Компанія Sicor SPA (CMR №   16409).
Однак вантажоодержувач - ТОВ "Завод Євроформат" виявив пошкодження вантажу, про що свідчить CMR № 16409 та акт про пошкодження вантажу ТОВ "Завод Євроформат" від 11.04.2017, який було складено у присутності водія, менеджера з логістики ТОВ "Завод Євроформат" і його працівників, а також аварійного комісара Страхової компанії "ПЗУ Україна" та начальника відділу майнових ризиків Страхової компанії "Перша Страхова".
Зі змісту цього акта вбачається, що при попередньому візуальному огляді вантажу (лебідок) було виявлено явні його пошкодження та вирішено після проведення сервісним центром ТОВ "Завод Євроформат" діагностики та випробовувань лебідок із метою встановлення ступеня пошкоджень і можливості використання цих лебідок за призначенням скласти остаточний акт про пошкодження вантажу.
Згідно з висновком сервісного центру ТОВ "Заводу Євроформат" від 20.06.2017 № 1002/17 лебідки із серійними номерами №   180724/1, модель MR16; №   179769/1, модель MR16; №   179769/2, модель MR16; №   182612/1, модель MR14, мають ушкодження, за наявності яких експлуатація лебідок забороняється, оскільки значно знижується надійність роботи основного вузла ліфтового обладнання.
Остаточну вартість пошкодженого майна ТОВ "Завод Євроформат" визначено у сумі 311   799,13 грн, яка складається із вартості вантажу, митної плати за його розмитнення, плати за організацію та здійснення перевезення.
13.05.2017 ТОВ "Завод Євроформат" (як власник вантажу та замовник перевезення за договором № К03/01/01) надіслав на адресу ПП "Солві Україна" претензію про відшкодування вартості пошкодженого вантажу. Цю претензію було визнано ПП "Солві Україна" у повному обсязі.
19.06.2017 між ТОВ "Завод Євроформат" і ПП "Солві Україна" було підписано угоду про зарахування зустрічних вимог на суму 311   799,13 грн.
У зв'язку із цим позивачем за первісним позовом на адресу відповідача за первісним позовом надіслано претензію від 17.07.2017 із вимогою невідкладно сплатити завдані збитки у сумі 311 799,13 грн.
На цю претензію відповідач за первісним позовом у листі-відповіді від 31.07.2017 повідомив ПП "Солві Україна", що у пошкодженні вантажу винен вантажовідправник - Компанія Sicor SPA (Італія), тому підстав для задоволення претензії немає.
Ураховуючи наведене, позивач звернувся до Господарського суду Закарпатської області із позовом про стягнення з відповідача збитків у сумі 311 799,13 грн.
У свою чергу, відповідач при зверненні із зустрічною позовною заявою просить стягнути з позивача 81 823,15 грн заборгованості з оплати вартості перевезення за договором-заявкою від 03.04.2017.
Відповідно до частини 1 статті 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. 
За договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити ввірений другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату (частина 1 статті 307 Господарський кодекс України; далі - ГК України). Перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини (частина 1 статті 314 ГК України).
Перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини (стаття 924 ЦК України).
За договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу (стаття 929 ЦК України).
Згідно з частиною 3 статті 14 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" експедитор несе відповідальність за дії та недогляд третіх осіб, залучених ним до виконання договору транспортного експедирування, у тому ж порядку, як і за власні дії.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що товар завантажено на автомобіль відповідача за первісним позовом як перевізника без зауважень щодо якості та цілісності вантажу, що підтверджено міжнародною товарно-транспортною накладною (СМR).
За змістом статті 9 Конвенції вантажна накладна є первинним доказом укладання договору перевезення, умов цього договору і прийняття вантажу перевізником.
Якщо вантажна накладна не містить спеціальних застережень перевізника, то, якщо не доведено протилежне, припускається, що вантаж і його упаковка були зовні в належному стані в момент прийняття вантажу перевізником, і що кількість вантажних місць, а також їх маркування та нумерація відповідали заявам, які містилися у вантажній накладній. 
Завантаження вантажу в його ж упаковці здійснював безпосередньо відправник (виробник) - Компанія Sicor SPA (Італія) під наглядом водія. При цьому упаковка товару мала відповідне маркування, яке за своєю суттю містило повідомлення "Крихке. Обережно", "Берегти від вологи", "Верх". Інших знаків на упаковці нанесено не було.
Також на упаковці немає маркування щодо обмеження штабелювання товару в упаковках, а саме: "Обмеження штабелювання", "Штабелювання заборонено" або "Межа штабелювання по вазі" чи "Межа штабелювання по кількості ярусів штабелю".
Таким чином, на думку судів попередніх інстанцій, водій відповідача не мав жодних підстав для сумнівів у правильності пакування та завантаження товару відправником - Компанією Sicor SPA (Італія). 
Згідно з пунктом 2.6 договору № К 03/01/01 замовник (ТОВ "Завод Євроформат") зобов'язаний забезпечити належне упакування вантажу, що виключає його пошкодження упродовж усього маршруту транспортування, а у пункті 2.8 цього договору передбачено обов'язок замовника (ТОВ "Завод Євроформат") надавати виконавцю документи та іншу інформацію про властивості вантажу, умови його перевезення, а також інформацію, необхідну для виконання ПП "Солві Україна" обов'язків за договором. 
Відмовляючи у задоволенні первісного позову, суди попередніх інстанцій виходили із того, що у матеріалах справи немає будь-яких документів щодо правил і порядку розміщення та кріплення вантажу у кузові транспортного засобу від заводу-виробника товару, відправника вантажу, нормативних актів країни відправлення, а також послалися на відсутність у матеріалах справи доказів того, що пакування пошкоджених виробів, зазначених у вантажно-митній декларації при їх міжнародному автомобільному перевезенні, відповідало технічним умовам підприємства-виробника та не суперечило вимогам законодавства України; що упаковка і тара лебідок забезпечувала надійне їх збереження; упаковка, в якій здійснювалося перевезення лебідок, має пошкодження механічного характеру і під час автомобільного перевезення за маршрутом Україна - Італія її цілісність не могла бути порушена без впливу на неї будь-яких зовнішніх факторів.
Відповідно до статті 17 Конвенції перевізник несе відповідальність за повну чи часткову втрату вантажу або за його ушкодження, що сталися з моменту прийняття вантажу для перевезення і до його доставки, а також за будь-яку затримку доставки.
Однак перевізник звільняється від відповідальності, якщо втрата вантажу, його ушкодження чи затримка його доставки стались внаслідок дій або недогляду позивача, внаслідок інструкцій позивача, не викликаних діями або недоглядом з боку перевізника, внаслідок дефекту вантажу чи внаслідок обставин, уникнути яких перевізник не міг і наслідки яких він не міг відвернути.
Перевізник не звільняється від відповідальності з причини несправності транспортного засобу, яким він користувався для виконання перевезення, або з причини дій або недогляду особи, у якої був найнятий транспортний засіб, або агентів і службовців останньої.
За умови дотримання пунктів 2 - 5 статті 18 Конвенції, перевізник звільняється від відповідальності, якщо втрата чи ушкодження вантажу є наслідком особливого ризику, нерозривно пов'язаного з однією чи декількома з перерахованих нижче обставин: a) з використанням відкритих безтентових транспортних засобів, якщо таке використання було погоджене і чітко зазначене у вантажній накладній; b) з відсутністю чи дефектами упаковки, у випадках, коли вантажі, що перевозяться без упаковки чи без належної упаковки, за своєю природою піддаються псуванню чи пошкодженню; c) з обробкою, навантаженням, складуванням чи вивантаженням вантажу відправником або одержувачем, чи особами, які діють від імені відправника або вантажоодержувача; d) з природними властивостями деяких вантажів, внаслідок яких вони піддаються повній або частковій втраті чи пошкодженню, зокрема, внаслідок поломки, корозії, гниття, усушки, нормального витоку або дії молі чи шкідників; e) з недостатністю або неадекватністю маркування чи нумерації вантажних місць; f) з перевезенням худоби (частина 4 статті 17 Конвенції).
Якщо відповідно до цієї статті перевізник не несе жодної відповідальності за деякі обставини, що викликали втрату, ушкодження або затримку, то він несе відповідальність лише в тій мірі, у якій обставини, за які він відповідає згідно цієї статті, сприяли виникненню втрати, ушкодження або затримки.
За загальним принципом цивільного права особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (частина 1 статті 22, стаття 611, частина 1 статті 623 ЦК України). Для застосування такої міри відповідальності як відшкодування збитків потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; наявність збитків; причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника.
Таким чином, позивач повинен довести факт заподіяння йому збитків, розмір зазначених збитків, надати докази невиконання зобов'язань і підтвердити причинно-наслідковий зв'язок між невиконанням зобов'язань та заподіяними збитками. Натомість відповідачу потрібно довести відсутність його вини у спричиненні збитків позивачу. 
Вина перевізника за втрату, нестачу, псування та ушкодження вантажу, який є загальним для всіх видів транспорту, презюмується.
Перевізник несе відповідальність, якщо не доведе, що втрата, псування й ушкодження вантажу відбулися внаслідок обставин, яким він не міг запобігти чи усунення яких від нього не залежало, зокрема внаслідок вини відправника вантажу; особливих природних властивостей перевезеного вантажу; недоліків тари й пакування, яких не можна було встановити шляхом зовнішнього огляду при прийманні вантажу до перевезення й інших обставин, передбачених законом.
Втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу внаслідок випадку, що не охоплюється визначенням обставин непереборної сили, відповідно до частини 1 статті 924 ЦК України не звільняють перевізника від відповідальності за незбереження вантажу.
Таким чином, законодавець покладає на перевізника обов'язок доводити наявність обставин, що звільняють його від відповідальності за незбереження вантажу.
Загальними вимогами процесуального права визначено обов'язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне та обґрунтоване рішення у справі неможливо.
Оцінка доказів - це визначення їх об'єктивної дійсності, правдивості та достовірності. Способи перевірки і дослідження доказів залежать від конкретного виду засобів доказування, що використовуються. Метою оцінки доказів із точки зору їх належності, допустимості, достатності та взаємозв'язку є усунення протиріч між доказами, сумнівів у достовірності висновків, що випливають із отримуваної доказової інформації. Від повноти встановлення відповідних обставин справи та правильної оцінки доказів залежить обґрунтованість висновків суду при ухваленні судом рішення по суті спору. При цьому суд у кожному випадку повинен навести мотиви, з яких він приймає одні докази та відхиляє інші.
Поряд із цим суди попередніх інстанцій зазначеного вище не врахували та фактично поклали обов'язок такого доказування на позивача за первісним позовом, який відповідно до встановлених обставин справи у правовідносинах з відповідачем за первісним позовом не є перевізником.
Так, господарські суди не дослідили та не надали належної правової оцінки умовам як договору № К 03/01/01 та договору №П03/04/17-02, так і заявкам до цих договорів у частині відповідності наданого для перевезення транспортного засобу заявленому для перевезення відповідному товару, а також у частині відповідальності сторін.
Крім того, судами не було з'ясовано, чи належить відповідачу (чи іншій особі) транспортний засіб, яким здійснювалося перевезення за цими договорами та відповідними заявками, його тип; чи наявні трудові правовідносини відповідача з водієм - із метою визначення правового статусу відповідача у спірних правовідносинах (перевізник/експедитор); чи наявні у відповідача відповідні дозволи на право здійснювати міжнародні перевезення; не досліджено достеменно маршруту перевезення та, найголовніше, обставин, за яких було спричинено пошкодження товару.
Водночас судами не досліджено умови перевезення вантажу, їх відповідність вимогам нормативних актів, що регулюють такі перевезення у міжнародному сполученні.
Стосовно зустрічного позову слід зазначити, що за змістом пунктом 1.2 договору № П03/04/17-02 перевезення вважається закінченим після розвантаження вантажу і передання його одержувачу та за наявності відповідної печатки одержувача у графі 24 міжнародної автомобільної накладної (CMR).
Відповідно до пункту 3.2 цього ж договору підтвердженням факту надання виконавцем послуги за цим договором є оригінал міжнародної автомобільної накладної (CMR)/товарно-транспортної накладної (ТТН) установленого зразка із відмітками вантажовідправника, виконавця, одержувача вантажу та/або митних органів.
CMR № 16409 містить усі необхідні реквізити та відмітки, у тому числі відбиток печатки та підпис одержувача вантажу - ТОВ "Завод "Євроформат", а тому є належним доказом доставки вантажу.
Згідно з пунктом 3.3 договору № П03/04/17-02 підставою для здійснення оплати послуг виконавця є наявність таких документів: отриманих замовником оригіналів договору, заявки, рахунка-фактури та акта наданих послуг, а також оригіналу міжнародної автомобільної накладної (CMR)/товарно-транспортної накладної (ТТН) із відміткою вантажоодержувача про отримання вантажу.
Оригінали рахунків-фактур від 11.04.2017 № 30-0000170 на суму 57 291,73 грн, від 10.04.2017 № 30-0000195 на суму 24   531,42 грн та акти здачі-прийняття робіт (наданих послуг) від 11.04.2017 № 30-0000168 та від 10.04.2017 № 30-0000194 надіслано відповідачу за зустрічним позовом поштою, про що свідчить експрес-накладна № 59000254791064, а отже останній отримав увесь пакет документів, які у сукупності є підставами для проведення оплати.
При цьому договором не передбачено оформлення актів здачі-прийняття робіт (наданих послуг) із боку замовника, а лише зазначено про необхідність отримання їх оригіналів як на підстави для оплати.
Відповідно до частини 1 статті 307 ГК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити ввірений їй другою стороною вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.
Зважаючи на викладене, колегія суддів погоджується із висновками судів попередніх інстанцій про те, що факт наявності боргу у ПП "Солві Україна" перед ФОП Запасненком О.О. за договором № П03/04/17-02 у сумі 81   823,15 грн належним чином доведено, документально підтверджено і відповідачем за зустрічним позовом не спростовано, строк виконання зобов'язання відповідно до статті 530 ЦК України настав, тому позовні вимоги у частині зустрічного позову про стягнення цього боргу є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.
При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що зустрічна позовна вимога з оплати послуг за перевезення вантажу у сумі 81   823,15 грн складається з: 
1)           24   531,42 грн - перевезення за CMR №   0001758 (вантажоодержувач - ТОВ "Іспакім") щодо якого у ПП "Солві Україна" не було зауважень, 
2)           57 291,73 грн - перевезення за CMR № 16409 (вантажоодержувач - ТОВ "Завод "Євроформат") щодо якого у ПП "Солві Україна" були зауваження (вантаж, що знаходився у 4-х із 17 палето-місць, за остаточним висновком вантажоодержувача пошкоджено без можливості подальшої експлуатації)
До того ж, заявлена позивачем за первісним позовом до стягнення сума збитків складається у тому числі з витрат на перевезення пошкодженого вантажу.
Мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного в касаційній скарзі та відзиві на касаційну скаргу
Звертаючись до Суду із касаційною скаргою, позивач за первісним позовом наголошує, що оскаржувані судові рішення не містять аналізу доказів на підтвердження відсутності вини відповідача за первісним позовом, натомість дослідження доказів, наданих ним на підтвердження позовних вимог, також не відображено у цих судових рішеннях. У наведеному скаржник вбачає порушення принципу справедливості та рівності сторін перед законом і судом.
Колегія суддів погоджується із доводами скаржника, зважаючи на таке.
Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування положень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення від 21.01.1999 у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22.02.2007 у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011 у справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010 у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994 у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003 у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008 у справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії") свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.
Не в повному обсязі встановлені судами обставини не дають можливості дійти однозначного висновку про наявність/відсутність правових підстав для задоволення первісних позовних вимог у частині стягнення в порядку регресу 311   799,13 грн як зворотної вимоги до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування ТОВ "Завод Євроформат", тобто спір у цій частині вирішено за недостатнього дослідження фактичних обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, та попри ненадання цим обставинам відповідної правової оцінки.
Разом із тим ураховуючи встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи в частині виконання позивачем за зустрічним позовом умов договору щодо доставки зазначеного у заявці вантажу за наведеними відповідачем за зустрічним позовом адресами, неоплату ПП "Солві Україна" відповідно до умов договору № П03/04/17-02 та заявки послуг ФОП Запасненка О.О., колегія суддів вважає безпідставними викладені у касаційній скарзі доводи скаржника про відсутність у позивача за зустрічним позовом права вимоги оплати наданих послуг перевезення.
В той же час, задоволення зустрічного позову не підтверджує, що позивач за первісним позовом немає права вимагати стягнення з винної особи у порядку регресу витрат у зв'язку з пошкодженням вантажу під час перевезення.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд
Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За наведених обставин висновки судів попередніх інстанцій у частині вимог первісного позову не можна вважати такими, що відповідають положенням статей 33, 43, 84 ГПК України у редакції, чинній до 15.12.2017, та статей 86, 269, 282 ГПК України у редакції, чинній з 15.12.2017, щодо всебічного, повного, об'єктивного і безпосереднього розгляду всіх обставин справи у їх сукупності.
Надаючи правову кваліфікацію доказам, поданим сторонами, з урахуванням фактичних і правових підстав вимог первісного позову і заперечень на них, місцевий та апеляційний суди дійшли помилкового висновку про необґрунтованість первісного позову. Як наслідок, оскаржувані рішення та постанову ухвалено із порушенням норм процесуального права (статті 33, 43, 84 ГПК України у редакції, чинній до 15.12.2017, статті 86, 269, 282 ГПК України у редакції, чинній з 15.12.2017).
Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 310 ГПК України у редакції, чинній з 15.12.2017, підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази. 
Оскільки передбачені статтею 300 ГПК України у редакції, чинній з 15.12.2017, межі розгляду справи судом касаційної інстанції не надають йому права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази, постановлені у цій справі судові рішення підлягають скасуванню, а справа - передачі на новий розгляд до Господарського суду Закарпатської області.
Зважаючи на викладене, колегія суддів вбачає підстави для часткового задоволення касаційної скарги. 
Під час нового розгляду справи місцевому господарському суду слід урахувати наведене, дослідити та об'єктивно оцінити аргументи учасників справи і всі зібрані у справі докази в їх сукупності, всебічно і повно з'ясувати фактичні обставини справи та, залежно від встановленого, прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.
З огляду на те, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а справа - передачі на новий розгляд у частині первісного позову, з урахуванням змісту статті 129 ГПК України у редакції, чинній з 15.12.2017, розподіл судових витрат у справі має здійснити господарський суд, який прийматиме рішення по суті спору, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.
Враховуючи викладене та керуючись статтями 300, 301, 308, 310, 314- 317 ГПК України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Приватного підприємства "Солві Україна" задовольнити частково.
Рішення Господарського суду Закарпатської області від 04.12.2017 і постанову Львівського апеляційного господарського суду від 12.03.2018 у справі №   907/746/17 скасувати в частині відмови у задоволенні первісного позову, а справу в цій частині передати на новий розгляд до Господарського суду Закарпатської області. 
В іншій частині рішення Господарського суду Закарпатської області від 04.12.2017 і постанову Львівського апеляційного господарського суду від 12.03.2018 у справі №   907/746/17 залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає. 

Головуючий суддя                                                                        Ю.Я.   Чумак

Судді:                                                                                                Т.Б.   Дроботова

                                                                                           К.М.   Пільков