П О С Т А Н О В А
Іменем України

12 червня 2018 року 
м. Київ
справа №824/617/13-а
адміністративне провадження №К/9901/759/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Бившевої Л.І.,
суддів: Шипуліної Т.М.,  Хохуляка В.В., 

розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у місті Чернівцях Головного управління Міндоходів у Чернівецькій області на постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 24.10.2013 (суддя - Огородник А.П.) та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 26.11.2013 (судді - Совгира Д.І., Білоус О.В., Ватаманюк Р.В.) у справі за позовом Державного підприємства легкого машинобудування "Чернівцілегмаш" в особі голови комісії з припинення юридичної особи Державного підприємства "Чернівцілегмаш" - ректора НТУ "ХПІ" Товажнянського Л.Л. (далі - ДП) до Державної податкової інспекції у місті Чернівцях Головного управління Міндоходів у Чернівецькій області (далі - ДПІ) про скасування податкового повідомлення-рішення,
У С Т А Н О В И В:
ДП звернулось до суду з позовом до ДПІ, у якому просило скасувати податкове повідомлення-рішення від 22.02.2013 № 0000121530, яким підприємство зобов'язано сплатити штраф у сумі 305,60 грн за порушення граничного строку сплати податкового зобов'язання з ПДВ у сумі 1528,00 грн, визначеного пунктом 57.1 статті 57 Податкового кодексу України (далі - ПК України) .
На обґрунтування позову позивач зазначає, що зазначене податкове повідомлення - рішення прийнято повторно за одне й те саме правопорушення.
Чернівецький окружний адміністративний суд постановою від 24.10.2013, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 26.11.2013, позов задовольнив з тих підстав, що податковий орган не мав права двічі застосовувати фінансові санкції за несвоєчасну сплату податкового зобов'язання по податковій декларації з ПДВ за березень 2010 року.
Відповідач подав до Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати зазначені судові рішення та прийняти нове рішення, яким у позові відмовити. При цьому касаційна скарга обґрунтована тим, що суди всупереч вимог статті 159 Кодекс адміністративного судочинства України не надали оцінку доводам ДПІ стосовно того, що позивач не заперечував обставини щодо порушення термінів сплати самостійно узгоджених податкових зобов'язань та не встановили загальну суму задекларованого позивачем податкового зобов'язання, яке сплачувалось частинами, що також не заперечується позивачем, до того ж за результатами попередньої перевірки (акт від 25.12.2012 № 1701/15-3) до підприємства були застосовані штрафні санкції на іншу суму (650,00    грн).
Законом України "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)" від    02.06.2106 № 1401-VIII, який набрав чинності з 30.09.2016, статтю 125 Конституції України викладено в редакції, згідно з якою Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України.
Згідно з пунктом 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 № 1402-VIII, який набрав чинності з 30.09.2016, з дня початку роботи Верховного Суду у складі, визначеному цим Законом, Верховний Суд України, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Вищий господарський суд України, Вищий адміністративний суд України припиняють свою діяльність та ліквідуються у встановленому законом порядку.
Відповідно до пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 № 1402-VIII, який набрав чинності з 30.09.2016, постановою Пленуму Верховного Суду від 30.11.2017 № 2 "Про визначення дня початку роботи Верховного Суду" днем початку роботи Верховного Суду визначено 15.12.2017.
Законом України від 03.10.2017 № 2147-VIII, який набрав чинності з 15.12.2017, Кодекс адміністративного судочинства України викладено в новій редакції. 
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями у справі визначено склад колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду: Бившева Л.І. (суддя-доповідач, головуючий суддя), Хохуляк В.В., Шипуліна Т.М.
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII, який набрав чинності з 15.12.2017) касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду ухвалою від 17.04.2018 касаційну скаргу МДПІ прийняв до провадження та ухвалою від 30.05.2018 визнав за можливе попередній розгляд справи.
Заперечуючи проти касаційної скарги, позивач просить залишити касаційну скаргу відповідача без задоволення, а судові рішення - в силі як такі, що прийняті відповідно до закону та є належно обґрунтованими. 
Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду перевірив наведені у касаційній скарзі доводи відповідача та дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.
Суди попередніх інстанцій встановили, що фактичною підставою для застосування до позивача штрафних санкції у сумі 305,60 грн слугував висновок контролюючого органу, викладений в акті перевірки про результати камеральної перевірки своєчасності сплати до бюджету самостійно визначеного податкового зобов'язання у декларації з ПДВ за березень 2010 року від 24.01.2013 № 131/15-3, про порушення підприємством пункту 57.1 статті 57 та пункту 203.2 статті 203 Податкового кодексу України (далі - ПК України) внаслідок сплати узгоджених податкових зобов`язань з ПДВ у сумі 1528,00 грн із нарахованих 3250,00 грн з порушенням встановленого цими нормами строку (а.с. 8-9).
Також суди встановили, що питання сплати узгоджених сум податкових зобов'язань з ПДВ, в тому числі задекларованих у податковій декларації з ПДВ за березень 2010 від    19.04.2010 № 39859, було предметом податкової перевірки, за результатами якої був складений акт від 25.12.2012 № 1701/15-3 про порушення підприємством пункту 57.1 статті 57, пункту 203.2 статті 203 ПК України щодо своєчасності сплати нарахованих сум ПДВ та прийняті податкові повідомлення - рішення від 14.01.2013 № 0000160152 та № 0000100152 про застосування фінансових санкцій за несвоєчасну сплату податкових зобов'язань (а.с. 13-20). Фінансові санкції у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу, що становило 650,00 грн (3250,00 грн х 20%), за несвоєчасну сплату узгодженої суми грошового зобов'язання за березень 2010 року на 601 день були узгоджені в судовому порядку (справа № 824/361/13-а).
Пунктом 57.1 статті 57 ПК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до пункту 203.2 статті 203 ПК України платник податку зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пунктом 203.1 цієї статті для подання податкової декларації. 
За правилом пункту 126.1 статті 126 ПК України (у редакції, з що діяла на момент прийняття податкового повідомлення - рішення, з приводу правомірності якого виник спір), у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання та/або авансових внесків з податку на прибуток підприємств протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.
Таким чином, за несплату платником податків узгодженої суми грошового зобов'язання у певний термін законодавець для такого платника передбачив негативні наслідки у вигляді штрафних санкцій. При цьому специфіка штрафної санкції, передбаченої вищезазначеним підпунктом, полягає в тому, що вона нараховується органом державної податкової служби на погашену суму податкового боргу залежно від кількості днів, наступних за останнім днем строку грошового зобов'язання.
З встановлених судами обставин вбачається, що штрафні санкції, передбачені статтею 126 ПК України, були нараховані контролюючим органом на одну й ту саму погашену суму податкового боргу (3250,00 грн), який виник внаслідок несвоєчасної сплати підприємством самостійно узгодженої суми грошового зобов'язання у березні 2010 року.
Відповідно до статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.
Аналогічні положення знайшли своє відображення і у статті 116 ПК України, згідно з пунктом 116.2 якої за одне податкове правопорушення контролюючий орган може застосувати тільки один вид штрафної (фінансової) санкції (штрафу), передбаченої цим Кодексом та іншими законами України. 
Встановивши у судовому процесі той факт, що податковий орган двічі застосував до позивача фінансові санкції за несвоєчасну сплату податкового зобов'язання по декларації з ПДВ за березень 2010 від 19.04.2010 № 39859, що під час розгляду справи відповідно до положень статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції Закону, чинного на час розгляду і вирішення справи) не спростовано відповідачем, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку про обґрунтованість позовних вимог та протиправність податкового повідомлення - рішення від 22.02.2013 № 0000121530.
Доводи ДПІ, наведені у касаційній скарзі, не спростовують цього висновку.
Відповідно до частини першої статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
Керуючись пунктом 1 частини 1 статті 349, статті 350, частинами 1, 5 статті 355, статтями 356, 359, підпунктом 4 пункту 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у місті Чернівцях Головного управління Міндоходів у Чернівецькій області залишити без задоволення, а постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 24.10.2013 та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 26.11.2013 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає. 

Судді Верховного Суду Л.І. Бившева

                                                                                                    В.В. Хохуляк 

                                                                                                    Т.М. Шипуліна