ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2018 року 
м. Київ

Справа №  909/684/17 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Булгакової І.В. (головуючий), Львова Б.Ю. і Селіваненка В.П., 
за участю секретаря судового засідання - Хоменко І.М.,

учасники справи:
позивач - фізична особа-підприємець Черниш Володимир Васильович,
представник позивача - не з'явився, 
відповідач-1 - виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради,
представник відповідача-1 - Шуляк Ю.С. (довіреність від 02.01.2018 № 5/01-20/14-в),
відповідач-2 - департамент містобудування, архітектури та культурної спадщини Івано-Франківської міської ради,
представник відповідача-2 - не з'явився,

розглянув касаційну скаргу виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради
на рішення господарського суду Івано-Франківської області від 14.09.2017 (головуючий суддя Фанда О.М.)
та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 11.12.2017 (головуючий Бонк Т.Б., судді: Матущак О.І. і Якімець Г.Г.)
у справі № 909/684/17
за позовом фізичної особи-підприємця Черниша Володимира Васильовича (далі - Підприємець)
до: 1) виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради (далі - Комітет);
      2) департаменту містобудування, архітектури та культурної спадщини Івано-Франківської міської ради (далі - Департамент),
про визнання за позивачем права на розміщення архітектурного типу тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності.

За результатами розгляду касаційної скарги Касаційний господарський суд
ВСТАНОВИВ:
Підприємець звернувся до господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Комітету та Департаменту про визнання за Підприємцем права на розміщення архітектурного типу тимчасової споруди з секцій на 3 торгові приміщення площею 24,10 м^2, 24,10 м^2, 25 м^2 кожен у межах власної земельної ділянки на АДРЕСА_1 для провадження підприємницької діяльності. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Підприємець звернувся до Департаменту із заявою про погодження архітектурного типу тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності на вул. Незалежності поруч з будинком 195а у м. Івано-Франківську та надав всі необхідні документи. Листом Департамент повідомив, що дане питання розглядалось на черговому засіданні виконавчого комітету та не було підтримано більшістю голосів. Вважає, що ненадання відповідного рішення чи обґрунтованої відмови обмежило його у праві на здійснення підприємницької діяльності і зумовлює необхідність застосування принципу мовчазної згоди щодо наявності права на розміщення тимчасової споруди згідно з наданою схемою (проектними пропозиціями) розміщення тимчасової споруди. Свою позицію обґрунтовує частиною другою статті 28 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", Законом України "Про благоустрій населених пунктів", Законом України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності", порядком розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженим наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та комунального господарства України від 21.10.2011 № 244 та зареєстрованим в Мін'юсті 22.11.2011 за № 1330/20068  (далі - Порядок), порядком розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності у м. Івано-Франківську, затвердженим рішенням сесії Івано-Франківської міської ради від 08.07.2016 (далі - Порядок-ІФ).
Рішенням господарського суду міста Івано-Франківської області від 14.09.2017 (з урахуванням ухвали господарського суду Івано-Франківської області від 02.10.2017 про виправлення описки), залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 11.12.2017, позовні вимоги задоволено. Визнано за  Підприємцем право на розміщення архітектурного типу тимчасової споруди з секцій на 3 торгові приміщення площею 24,10 м^2, 24,10 м^2, 25 м^2 кожен у межах власної земельної ділянки на АДРЕСА_1 для провадження підприємницької діяльності.
Рішення судів попередніх інстанцій мотивовані тим, що Підприємець при зверненні із заявою про наміри встановити тимчасову споруду (далі - ТС) подав всі необхідні документи, а відповідачі в установленому законом порядку відмови не надали, а також при розгляді справи не навели обставин невідповідності намірів комплексній схемі (у разі її наявності) чи будівельним нормам, відтак, слід вважати, що Підприємець має право на розміщення ТС запропонованого архітипу. Пунктом 2.5 Порядку передбачений обов'язок уповноважених органів у визначений строк повідомити замовника про відповідність його намірів щодо місця розташування ТС або надати аргументовану відмову, а тому слід виходити з принципу мовчазної згоди, закріпленого у пункті 1 статті 7 та статті 4^1 Закону України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності", за яким суб'єкт господарювання набуває право на провадження певних  дій  щодо здійснення господарської діяльності або видів господарської діяльності без отримання відповідного документа дозвільного характеру, за умови якщо суб'єктом господарювання або уповноваженою ним особою подано в установленому порядку заяву та документи в повному обсязі, але у встановлений законом строк документ дозвільного характеру або рішення про відмову у його видачі не видано або не направлено. 
Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, Комітет звернувся до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
Касаційна скарга обґрунтована тим, що:
- підставою для розміщення ТС є паспорт прив'язки тимчасової споруди та наявність Договору на право тимчасового користування окремими елементами благоустрою комунальної власності для розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності. Архітектурний тип ТС - це лише зовнішній архітектурний вигляд ТС, його затвердження дає лише право на використання архетипу протягом 10 років з часу затвердження. Натомість отримання дозволу на встановлення ТС  це є зовсім інше поняття в розумінні нормативно-правових актів, які регулюють порядок встановлення ТС, для якого встановлена окрема процедура погодження;
- право на встановлення ТС на підставі затвердженого архітипу не виникає. Оскільки законами такий дозвільний документ, як рішення про затвердження архітипу ТС не передбачений, застосування до даних правовідносин Закону України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності" не носить жодного правового обґрунтування;
- Підприємець не звертався до Комітету із заявою про оформлення паспорта прив'язки ТС як підстави для її встановлення, не оформив належним чином договір тимчасового користування окремими елементами благоустрою для встановлення ТС, а тому його право на встановлення ТС не є порушеним.
Підприємець подав відзив на касаційну скаргу, в якому, посилаючись на законність і обґрунтованість оскаржуваних судових рішень, просить залишити їх без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.
Від Департаменту відзив на касаційну скаргу не надходив.
Перевіривши повноту встановлення попередніми судовими інстанціями обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права, заслухавши доповідь судді-доповідача та пояснення представника Комітету, Касаційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги з огляду на таке.
Місцевим та апеляційним господарськими судами у справі встановлено, що відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії НОМЕР_1 Черниш Володимир Васильович зареєстрований як фізична особа-підприємець.
Згідно з талоном про реєстрацію адміністративної послуги Центру надання адміністративних послуг Івано-Франківської міської ради (від 01.03.2017 реєстраційний  номер 215334) Підприємець звернувся до Департаменту для погодження архітектурного типу тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності. До талону було долучено документи згідно з переліком: 1. Заява на ім'я міського голови, контактний телефон. 2. Схема розміщення тимчасової споруди з проектом благоустрою прилеглої території. 3. Фасади тимчасової споруди і паспорт пофарбування фасаду в масштабі М 1:500, виготовлений суб'єктом господарювання, що має ліцензію на виконання проектних робіт або архітектором, який має відповідний кваліфікаційний сертифікат. 4. План  тимчасової споруди (М 1:500).
Проектні пропозиції  (архітектурні рішення) тимчасових споруд на вул. Незалежності, поруч будинку 195а у м. Івано-Франківську були виготовлені фізичною особою-підприємцем Василинюк М.М. (кваліфікаційний сертифікат серії НОМЕР_2). Відповідно до плану секцій тимчасові споруди включають три торгових приміщення площею 24,10 м^2, 24,10 м^2, 25 м^2. Згідно із схемою прив'язки ці споруди розміщені на земельній ділянці, яка знаходиться у власності Підприємця, який набув у власність земельну ділянку площею 0,0164 га по АДРЕСА_1 відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 24.04.2015, зареєстрованого у реєстрі за № 334.
Листом від 10.04.2017 № Ч/3356 Департамент повідомив Підприємця про те, що його звернення щодо погодження архітектурного типу тимчасової споруди на вул. Незалежності, поруч з будинком 195а 06.04.2017 розглядалось на черговому засіданні Комітету та не було підтримано більшістю голосів.
У пункті 1.63 проекту рішення Комітету "Про затвердження архітектурних типів тимчасових споруд у м. Івано-Франківську" було передбачено затвердити Підприємцю вказаний архітектурний тип тимчасової споруди з секції на три торгові приміщення, в межах власної земельної ділянки на АДРЕСА_1. 
Причиною виникнення спору в даній справі стало питання щодо наявності чи відсутності підстав для визнання за Підприємцем права на розміщення архітектурного типу тимчасової споруди з секцій на 3 торгові приміщення площею 24,10 м^2, 24,10 м^2, 25 м^2 кожен у межах власної земельної ділянки на АДРЕСА_1 для провадження підприємницької діяльності. 
Приймаючи рішення у справі, суди виходили з того, відповідно до статті 28 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" ТС торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності - це одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту.
ТС для здійснення підприємницької діяльності може мати закрите приміщення для тимчасового перебування людей (павільйон площею не більше 30 квадратних метрів по зовнішньому контуру) або не мати такого приміщення.
Розміщення ТС для провадження підприємницької діяльності здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування.
У розділі ІІ Порядку визначено порядок отримання паспорта прив'язки ТС, який є підставою для його розміщення. 
Згідно з пунктом 2.2 Порядку замовник, який має намір встановити ТС, звертається до відповідного виконавчого органу сільської, селищної, міської ради, районної державної адміністрації із відповідною заявою у довільній формі про можливість розміщення ТС.
До заяви додаються: графічні матеріали із зазначенням бажаного місця розташування ТС, виконані замовником у довільній формі на топографо-геодезичній основі М 1:500 кресленнями контурів ТС з прив'язкою до місцевості; реквізити замовника (найменування,  П.І.Б., адреса, контактна інформація).
Згідно з пунктом 2.3 Порядку зазначений перелік документів є вичерпним.
Пунктом 2.4 Порядку передбачено, що відповідність намірів щодо місця   розташування ТС комплексній схемі розміщення ТС (у разі її наявності), будівельним нормам визначає відповідний орган з питань містобудування та архітектури, який утворено у складі виконавчого органу відповідної сільської, селищної, міської ради, районної державної адміністрації, протягом десяти  робочих днів з дня подання зазначеної заяви.
Відповідно до пункту 2.5 Порядку про відповідність намірів замовника щодо місця розташування ТС комплексній схемі  розміщення ТС (у разі її наявності), будівельним нормам замовник повідомляється відповідним органом з питань містобудування та архітектури  письмово протягом трьох  робочих днів з дня такого визначення відповідності намірів або замовнику надається  аргументована  відмова  щодо  реалізації намірів розміщення ТС. 
Згідно з пунктами 2.5- 2.7 Порядку для оформлення паспорта прив'язки замовник звертається до органу з питань містобудування та архітектури  з додатковою заявою щодо оформлення паспорта прив'язки ТС, і наведено перелік документів, який для цього необхідно подати.
Правила та процедуру розміщення ТС для провадження підприємницької діяльності на території м. Івано-Франківська визначено Порядок-ІФ.
Даний порядок передбачає затвердження архітектурного типу ТС виконавчим комітетом міської ради, порядок розгляду заяви про наміри щодо місця розташування ТС та оформлення паспорта прив'язки.
Визначення поняття архітектурного типу ТС (далі - архітип) наведено у пункті 1.4 Порядку та пункті 1.1 Порядку-ІФ, зокрема, це зовнішній архітектурний вигляд ТС з розміщенням інформації про її власника (користувача),  назви продукції та/або послуг,  які надаються. 
Відповідно до пункту 1.6 Порядку комплексна схема розміщення ТС та архітип розробляються за рішенням сільської, селищної, міської, районної ради суб'єктом господарювання, який  має ліцензію на виконання проектних робіт, або архітектором, який має відповідний кваліфікаційний сертифікат, та затверджуються рішенням (розпорядженням, наказом) виконавчого органу відповідної ради, районної державної адміністрації. Розроблення   комплексної схеми розміщення ТС та архітипу здійснюється за рахунок коштів місцевого бюджету та інших  джерел, не заборонених законодавством.
Згідно з пунктом1.1 Порядку-ІФ архітипи розробляються суб'єктами господарювання, які мають ліцензію на виконання проектних робіт або архітекторами, які мають відповідний кваліфікаційний сертифікат та затверджуються рішеннями виконавчого комітету міської ради. Після отримання дозволу на встановлення ТС, виконаної згідно затвердженого архітипу, суб'єкт господарської діяльності має право використовувати архітип для ведення підприємницької діяльності на протязі 10 років без зміни на новий у разі утримання ТС у відповідному до паспорта прив'язки естетичному вигляді та у придатному до експлуатації технічному стані. 
Пунктом 2.2 Порядку-ІФ передбачено, що архітип затверджується рішенням виконавчого комітету міської ради.
Відповідно до пунктів 2.10.3-2.10.4 Порядку-ІФ відповідність намірів щодо місця розташування ТС комплексній схемі, будівельним нормам визначає Департамент протягом до 10-ти робочих днів з дня подання заяви. До заяви додаються: графічні матеріали із зазначенням місця розташування ТС, виконані замовником у довільній формі на топографо-геодезичній основі в масштабі М 1:500 кресленнями контурів ТС з прив'язкою до місцевості; реквізити замовника (найменування, П.І.Б, адреса, контактна інформація).
Департамент надає інформаційну довідку про відповідність місця розташування та зовнішнього вигляду ТС, комплексній схемі розміщення ТС чи аргументовану відмову протягом трьох робочих днів з дня визначення відповідності намірів щодо місця розташування ТС комплексній схемі, будівельним нормам.
Норми щодо оформлення паспорта прив'язки містяться у пункті 2.10 Порядку-ІФ. 
Судами попередніх інстанцій встановлено, що при здійсненні повноважень щодо затвердження архітипу ТС Комітет фактично надає дозвіл на розміщення ТС. Це також підтверджується тим, що підставою непогодження архітипу ТС Підприємцю були не питання зовнішнього архітектурного вигляду чи дотримання містобудівних норм, а  інші обставини. 
Крім того, з інформаційної картки на оформлення паспорта прив'язки ТС вбачається, що для оформлення паспорта прив'язки ТС подається копія витягу з рішення виконавчого комітету міської ради про погодження архітектурного типу, тобто таке рішення є фактично підставою для виготовлення паспорту прив'язки. 
При цьому згідно з частиною першою статті 1 Закону України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності" документ дозвільного характеру - це дозвіл,  висновок,  рішення, погодження,  свідоцтво,  інший  документ  в  електронному  вигляді (запис  про  наявність  дозволу,  висновку,  рішення,  погодження, свідоцтва, іншого документа в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб,  фізичних осіб-підприємців та громадських формувань), який дозвільний  орган  зобов'язаний  видати  суб'єкту господарювання у разі  надання йому права на провадження певних дій щодо здійснення господарської діяльності або видів господарської діяльності та/або без  наявності  якого  суб'єкт господарювання не може проваджувати певні  дії  щодо  здійснення  господарської  діяльності  або видів господарської  діяльності; об'єкт, на  який  видається  документ  дозвільного  характеру (далі - об'єкт), - природні ресурси, земельна ділянка, ґрунтовий покрив земельних ділянок, споруда, будівля,  приміщення, устаткування, обладнання та механізми, що вводяться в експлуатацію або проектуються, окрема операція, господарська діяльність певного виду,  робота та послуга, а також документи, які використовуються суб'єктом  господарювання  у  процесі  проходження  погоджувальної (дозвільної) процедури  (проектна  документація на будівництво об'єктів, землевпорядна документація,  містобудівна документація, гірничий відвід). 
Частиною першою статті 2 Закону України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності" передбачено, що дія цього Закону поширюється на дозвільні органи, адміністраторів, уповноважений орган та суб'єктів господарювання, які мають намір провадити або провадять господарську діяльність.
Відповідно до частини першої статті 4 Закону України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності" виключно законами, які регулюють відносини, пов'язані з одержанням документів дозвільного характеру, встановлюються необхідність одержання документів дозвільного характеру та їх види. 
Водночас Законом України "Про Перелік документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності" не передбачено отримання дозволу на встановлення ТС, а в статті 1 вказаного Закону прямо передбачено, що забороняється вимагати від суб'єктів господарювання отримання документів дозвільного характеру, які не внесені до Переліку, затвердженого цим Законом.   
Тобто ані Порядком, ані Порядком-ІФ не передбачено звернення особи за погодженням архітипу ТС, тому звернення Підприємця згідно формуляру талону про реєстрацію адміністративної послуги (від 11.04.2017 реєстраційний  номер 2212790) визнано судами як звернення про намір встановити ТС. При цьому Підприємцем було надано всі документи, передбачені пунктом 2.3. Порядку та пунктом 2.10.3. Порядку-ІФ,  перелік яких є вичерпним.
У свою чергу, Департамент всупереч вимогам пункту 2.5. Порядку та пункту 2.10.4 Порядку-ІФ не надав інформаційну довідку про відповідність місця розташування та зовнішнього вигляду ТС, комплексній схемі розміщення ТС чи аргументовану відмову.
Вказані дії відповідачів позбавляють Підприємця можливості здійснити розміщення тимчасових споруд на належній йому на праві власності земельній ділянці в установленому порядку. 
Посилання на те, що Підприємець встановив ТС без погодження, визнані судами такими, що не є підставою для позбавлення його вказаного права. Тим більше, що при зверненні із заявою про наміри встановити ТС визначається відповідність місця розташування та зовнішнього вигляду ТС комплексній схемі розміщення ТС (за її наявності) та будівельним нормам і правилам. Зазначеними нормативними актами не передбачено необхідності знесення встановлених без погодження ТС для отримання необхідних документів, не передбачено подання доказів того, що відповідна земельна ділянка є вільною. Питання знесення ТС, встановлених з порушенням вимог чинного законодавства, вирішуються в окремому порядку і не стосуються предмета даного позову. 
Відповідно до статті 23 Господарського кодексу України (далі - ГК України) органи місцевого самоврядування здійснюють свої повноваження щодо суб'єктів господарювання виключно в межах, визначених Конституцією України, законами про місцеве самоврядування, іншими законами. Спори про поновлення порушених прав суб'єктів господарювання та відшкодування завданої їм шкоди внаслідок рішень, дій чи бездіяльності органів, посадових або службових осіб місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень вирішуються в судовому порядку.
Згідно із статтею 20 ГК України кожний суб'єкт господарювання має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються, зокрема, шляхом визнання наявності або відсутності прав.
Враховуючи те, що Підприємець  при зверненні із заявою про наміри встановити ТС подав всі необхідні документи, у тому числі проектні матеріали, виготовлені суб'єктом господарювання, що має ліцензію на виконання проектних робіт, а відповідачі в установленому порядку відмови не надали, а також при розгляді справи не навели обставин невідповідності намірів комплексній схемі (у разі її наявності) чи будівельним нормам, суди дійшли висновку, що Підприємець має право на розміщення ТС запропонованого архітипу. При цьому відповідно до частини першої статті 8 Цивільного кодексу України суд вважає за можливе застосувати аналогію закону, а саме, що у пункті 2.5 Порядку передбачений обов'язок уповноважених органів у визначений строк повідомити замовника про  відповідність його намірів  щодо місця розташування ТС або надати аргументовану відмову, проте правових наслідків невчинення таких дій не визначено, тому слід виходити з пункту 1 статті 7 та статті 4^1 Закону України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності", за яким суб'єкт господарювання набуває право на провадження певних  дій  щодо здійснення  господарської  діяльності  або   видів  господарської діяльності без отримання  відповідного  документа дозвільного характеру, за умови якщо суб'єктом господарювання або уповноваженою  ним  особою подано в установленому порядку заяву та документи в повному  обсязі,  але  у  встановлений  законом  строк документ дозвільного  характеру або рішення  про відмову у його видачі не видано або не направлено.
При цьому судами зазначено, що визнання судом права Підприємця на розміщення ТС запропонованого архітипу не позбавляє його обов'язку оформити інші необхідні документи, зокрема, паспорт прив'язки ТС. 
Заперечення Комітету про неналежне обрання Підприємцем способу захисту порушеного права були відхилені судами, оскільки обраний спосіб захисту є ефективним, враховуючи характер порушеного права та характер необхідного захисту для відновлення такого порушеного права.
Посилання в касаційній скарзі на те, що: підставою для розміщення ТС є паспорт прив'язки тимчасової споруди та наявність Договору на право тимчасового користування окремими елементами благоустрою комунальної власності для розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності. Архітектурний тип ТС - це лише зовнішній архітектурний вигляд ТС, його затвердження дає лише право на використання архетипу протягом 10 років з часу затвердження. Натомість отримання дозволу на встановлення ТС  це є зовсім інше поняття в розумінні нормативно-правових актів, які регулюють порядок встановлення ТС, для якого встановлена окрема процедура погодження; право на встановлення ТС на підставі затвердженого архітипу не виникає. Так як законами такий дозвільний документ як рішення про затвердження архітипу ТС не передбачений, застосування до даних правовідносин Закону України "Про довільну систем у сфері господарської діяльності" не носить жодного правового обґрунтування; Підприємець не звертався до Комітету із заявою про оформлення паспорту прив'язки ТС як підстави для її встановлення, не оформив належним чином договір тимчасового користування окремими елементами благоустрою для встановлення ТС, а тому його право на встановлення ТС не є порушеним, - не приймаються Касаційним господарським судом, оскільки спростовуються викладеними у даній постанові доводами судів попередніх інстанцій.
Відповідно до статті 300 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.
Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
З огляду на викладене Касаційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, оскільки судами було прийнято рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, що надає підстави залишити їх без змін.
У зв'язку з тим, що суд відмовляє у задоволенні касаційної скарги та залишає без змін раніше прийняті у даній справі судові рішення, а також враховуючи, що учасники справи не подавали заяв про розподіл судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, суд покладає на скаржника витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги.
Керуючись статтями 129, 308, 309, 315 ГПК України, Касаційний господарський суд
П О С Т А Н О В И В :
Касаційну скаргу виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради залишити без задоволення, а рішення господарського суду Івано-Франківської області від 14.09.2017 та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 11.12.2017 у справі № 909/684/17 - без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Суддя                                                                                                              І. Булгакова

Суддя                                                                                                              Б. Львов
Суддя                                                                                                              В. Селіваненко