Постанова 
Іменем України
 
15 серпня 2018 року
м. Київ
 
справа № 466/7186/16
 
провадження № 61-16426св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна
В. М. (суддя-доповідач), Курило В. П., Червинської М. Є.,
 
учасники справи:
заявник – ОСОБА_4,
представник заявника – ОСОБА_5, 
боржник – будинкоуправління № 4 КЕВ м. Львова,
заінтересована особа: в.о. заступника начальника управління – начальник відділу контролю за виконанням рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Осипчук У. П., 
представник заінтересованої особи – Данько Уляна Василівна,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 21 жовтня 2016 року у складі судді Донченка Ю. В. та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 11 січня 2017 року в складі колегії суддів: Левика Я. О., Струс Л. Б., Шандри М. М.,
 
В С Т А Н О В И В:
 
У серпні 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду зі скаргою на дії (бездіяльність) посадової особи державної виконавчої служби –                                в. о. заступника начальника управління – начальника відділу контролю за виконанням рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Осипчук У. П.                    (далі – УДВС ГТУЮ).
На обґрунтування скарги посилалася на те, що 09 жовтня 2015 року Шевченківським районним судом міста Львова у справі 466/8435/15-ц був виданий судовий наказ про стягнення з Будинкоуправління № 4 КЕВ м. Львова на користь ОСОБА_4 заборгованості із заробітної плати у сумі 1885,03 грн.               19 жовтня 2015 року старшим державним виконавцем Сихівського ВДВС Карпином В. З. була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження.31 грудня 2015 року виконавчий документ був повернутий стягувачу без виконання постановою старшого державного виконавця Сихівського ВДВС Карпина В. З. у зв’язку з відсутністю коштів у боржника – державного підприємства. 28 липня 2016 року ОСОБА_4 подала до Управління ДВС ГУЮ у Львівській області заяву про виконання судового наказу                         від 09 жовтня 2015 року з долученням оригіналу судового наказу, копії довідки про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків, копії паспорту громадянина України. 03 серпня 2016 року ОСОБА_4 отримала лист в. о. заступника начальника управління – начальника відділу контролю за виконанням рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Осипчук У. П.                              від 28 липня 2016 року № С-380, відповідно до якого наказ суду направлений за належністю у Сихівський відділ державної виконавчої служби.
Вважає такі дії (бездіяльність) УДВС ГУЮ незаконними у зв’язку з наступним.
Боржник за виконавчим документом (Будинкоуправління № 4 КЕВ м. Львова) є державною організацією.
Особливості стягнення коштів боржників, які є державними організаціями, передбачені статтею 4 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05 червня 2012 року № 4901-VI та постановою Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2014 року № 440 «Про затвердження Порядку погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою».
Згідно з пунктом 2 вищезазначеної постанови Кабінету Міністрів України органи державної виконавчої служби – управління державної виконавчої служби головних управлінь юстиції в Автономній Республіці Крим, областях, м. Києві та Севастополі. Відтак, виконання рішення суду про стягнення коштів з державних установ покладено саме на Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області, а не на Сихівський відділ державної виконавчої служби.
Враховуючи викладене, просила: визнати дії (бездіяльність) в. о. заступника начальника управління – начальника відділу контролю за виконанням рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Осипчук У. П., які полягають у неприйнятті до виконання судового наказу від 09 жовтня 2015 року у справі 466/8435/15-ц, виданого Шевченківським районним судом м. Львова, неправомірними; зобов’язати в. о. заступника начальника управління – начальника відділу контролю за виконанням рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Осипчук У. П. задовольнити вимогу заявника та усунути порушення шляхом прийняття до виконання судового наказу від 09 жовтня 2015 року у справі 466/8435/15-ц, виданого Шевченківським районним судом м. Львова про стягнення боргу з Будинкоуправління № 4 КЕВ м. Львова (79019, м. Львів, вул. Стрийська, 105, Ідентифікаційний код 24964599) на користь ОСОБА_4 (АДРЕСА_1); зобов’язати в. о. заступника начальника управління – начальника відділу контролю за виконанням рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Осипчук У. П. зареєструвати судовий наказ від 09 жовтня 2015 року у справі 466/8435/15-ц, виданий Шевченківським районним судом м. Львова та призначити відповідальну особу за його виконання.
 
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 21 жовтня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 11 січня 2017 року, у задоволенні скарги ОСОБА_4 відмовлено. 
 
Відмовляючи у задоволенні скарги, суди виходили з того, що державний виконавець діяв у відповідності до вимог чинного законодавства. 
 
У лютому 2017 року ОСОБА_4 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати ухвали судів першої та апеляційної інстанцій та постановити нову ухвалу, якою задовольнити вимоги її скарги.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що помилковими є висновки судів про те, що Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»                          від 05 червня 2012 року № 4901-VI та Постанова Кабінету Міністрів України                      від 03 вересня 2014 року № 440 «Про затвердження Порядку погашення заборгованості за рішенням суду, виконання яких гарантується державою» поширюється виключно на рішення судів, прийнятих до 01 січня 2013 року.
 
15 та 29 березня 2017 року представник УДВС ГТУЮ – Данько У. В. подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу, в якому зазначила, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій є законними і обґрунтованими.
 
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
06 квітня 2018 року справа передана до Верховного Суду.
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
 
Відповідно до частини першої статті 20 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції станом на час спірних правовідносин) (далі – Закон) виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. У разі якщо боржник є юридичною особою, то виконання провадиться за місцезнаходженням його постійно діючого органу або майна. Право вибору місця виконання між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії з виконання рішення на території, на яку поширюються їх функції, належить стягувачу.
Згідно зі статтею 21 цього ж Закону на відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України покладається виконання рішень, за якими:
1) боржниками є Апарат Верховної Ради України, Адміністрація Президента України, вищі чи центральні органи виконавчої влади, Конституційний Суд України, Верховний Суд України, вищі спеціалізовані суди, апеляційні суди, Генеральна прокуратура України, регіональні прокуратури, Вища рада юстиції, Національний банк України, Рахункова палата, Управління справами Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська і Севастопольська міські ради або обласні, Київська і Севастопольська міські державні адміністрації та їх структурні підрозділи, інші органи державної влади та їх посадові особи;
2) сума зобов'язання становить десять та більше мільйонів гривень або еквівалентну суму в іноземній валюті.
Частиною другою статті 21 закону встановлено, що на відділ примусового виконання рішень управлінь державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головного управління юстиції в області, містах Києві та Севастополі покладається виконання рішень, за якими:
1) боржниками є територіальні підрозділи центральних органів виконавчої влади, місцеві суди, міські, районні або селищні ради чи районні державні адміністрації та їх структурні підрозділи, місцеві прокуратури, інші територіальні підрозділи органів державної влади та їх посадові особи;
2) сума зобов'язання становить від трьох до десяти мільйонів гривень або еквівалентну суму в іноземній валюті.
Інші виконавчі провадження, що перебувають на виконанні в органах державної виконавчої служби, можуть передаватися до відділів примусового виконання рішень в установленому Міністерством юстиції України порядку (частина третя статті 21 Закону).
 
Отже, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, з урахуванням вимог Закону України «Про виконавче провадження», яким встановлено підвідомчість виконавчого документа тим чи іншим відділом державної виконавчої служби, встановивши, що Управлінням ДВС Головного територіального управління юстиції у Львівській області правомірно скеровано виконавчий документ до Сихівського ВДВС ГТУЮ у Львівській області, дійшов правильного та обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення скарги та визнання незаконними дій (бездіяльності) в. о. заступника начальника управління – начальника відділу контролю за виконанням рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Осипчук У. П.
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення – без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.
 
Керуючись статтями 389, 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.
 
Ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 21 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 11 січня 2017 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                       В. М. Коротун 
В. П. Курило
М. Є. Червинська