Постанова  
Іменем  України
 
26 липня 2018 року
м. Київ
 
справа № 524/1880/16-ц
 
провадження № 61-15662св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Синельникова Є. В.,
 
учасники справи:
заявник - комунальне підприємство «Кременчукводоканал»;
боржник - ОСОБА_4, 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області у складі судді Савічева В. О.             від 23 травня 2016 року й ухвалу апеляційного суду Полтавської області у складі суддів: Дряниці Ю. В., Кривчун Т. О., Пилипчук Л. І. від 14 липня 2016 року,
ВСТАНОВИВ:
18 травня 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду із заявою про скасування судового наказу, виданого 18 квітня 2016 року Автозаводським районним судом м. Кременчука Полтавської області, про стягнення з неї на користь комунального підприємства «Кременчукводоканал» (далі -                                               КП «Кременчукводоканал») заборгованості за надані послуги з централізованого постачання холодної води і водовідведення.
Заява мотивована тим, що 18 квітня 2016 року Автозаводським районним судом          м. Кременчука Полтавської області видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_4 на користь КП «Кременчукводоканал» заборгованості за надані послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення в сумі             2 тис. 55 грн 01 коп., встановлений індекс інфляції в розмірі 693 грн 73 коп. і 3% річних від простроченої суми в розмірі 66 грн 72 коп. та судовий збір у сумі 689 грн. Однак вимоги КП «Кременчукводоканал» про видачу судового наказу є безпідставними, а вказаний судовий наказ не відповідає вимогам ЦПК України 2004 року, оскільки стягувач не надав установчі документи, довідку про склад сім'ї та документ, що підтверджує сплату судового збору. 
При цьому просила поновити їй строк на звернення до суду із заявою про скасування судового наказу, посилаючись на те, що термін подання такої заяви припав на травневі свята.
Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області                   від 23 травня 2016 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_4 про поновлення пропущеного строку на подання заяви про скасування судового наказу Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 18 квітня 2016 року. Заяву ОСОБА_4 про скасування судового наказу Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 18 квітня 2016 року залишено без розгляду.
Відмовляючи в поновленні зазначеного строку, суд першої інстанції виходив із того, що копію вказаного судового наказу із заявою про видачу судового наказу з додатками до неї ОСОБА_4 було вручено 04 травня 2016 року, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення, яке міститься в матеріалах справи. Проте до суду із заявою про скасування цього судового наказу ОСОБА_4 звернулася лише 18 травня 2016 року (відповідно до поштового відправлення), тобто з пропуском встановленого для цього строку. Заявляючи вимоги про поновлення пропущеного процесуального строку, ОСОБА_4 зазначила, що значна кількість травневих свят перешкодила їй вчасно звернутися до суду, але суд зауважив, що вона не довела неможливість звернення до суду із відповідною заявою в межах визначеного законодавством строку. 
Ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 14 липня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено.Ухвалу судді Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 23 травня 2016 року залишено без змін.
Залишаючи без змін ухвалу суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив із того, що заява ОСОБА_4, яка є боржником відповідно до зазначеного наказу, про його скасування подана після закінчення строку, встановленого частиною першою статті 105 ЦПК України 2004 року, а посилання боржника, що велика кількість святкових днів перешкодила їй вчасно звернутися до суду, на увагу не заслуговують, оскільки ОСОБА_4 мала можливість вчасно направити заяву про скасування судового наказу.
У касаційній скарзі, поданій у квітні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4 просить скасувати ухвали судів першої й апеляційної інстанцій та ухвалити нове судове рішення про відмову у видачі судового наказу КП «Кременчукводоканал», посилаючись на порушення судом норм процесуального права.  
Касаційна скарга мотивована тим, що, звертаючись до суду,                                                КП «Кременчукводоканал»не надало установчих документів, довідку про склад сім'ї та документу на підтвердження оплати судового збору. Суди не звернули увагу на травневі свята та офіційні вихідні дні, тому безпідставно не поновили їй процесуальний строк на звернення до суду із відповідною заявою. При цьому з неї необґрунтовано стягнули на користь підприємства судовий збір.  
Відзив на касаційну скаргу учасники справи до суду не подали.
30 березня 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.
У пункті 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Касаційна скарга задоволенню не підлягає.
Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
Судом встановлено, що судовим наказом Автозаводського районного суду                             м. Кременчука Полтавської області від 18 квітня 2016 року стягнуто з ОСОБА_4 на користь КП «Кременчукводоканал» заборгованість за надані послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення в сумі                 2 тис. 55 грн 01 коп., встановлений індекс інфляції в розмірі 693 грн 73 коп. і 3% річних від простроченої суми в розмірі 66 грн 72 коп. та судовий збір в сумі 689 грн.
Відповідно до супровідного листа від 18 квітня 2016 року копію вказаного судового наказу з заявою про видачу судового наказу з додатками було направлено боржнику ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 11).
Згідно зі зворотним поштовим повідомленням судовий наказ від 18 квітня                     2016 року було отримано 04 травня 2016 року, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення, а із заявою до суду про скасування судового наказу ОСОБА_4 звернулася 18 травня 2016 року (а. с. 12).
Відповідно до частини першої статті 105 ЦПК України 2004 року боржник має право протягом десяти днів з дня отримання копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування.
Згідно з частиною четвертою статті 104 ЦПК України 2004 року днем отримання боржником копії судового наказу є дата, зазначена у поштовому повідомленні про вручення.
У положеннях частини другої статті 105-1 ЦПК України 2004 року закріплено, що заява боржника про скасування судового наказу, подана після закінчення строку, встановленого частиною першою статті 105 цього Кодексу, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку для подання цієї заяви.
Приймаючи рішення щодо наявності або відсутності підстав для поновлення строку судом враховується, що поважними причинами визнаються лише такі обставини, які об'єктивно є непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.
За таких обставин суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, вказавши, що ОСОБА_4 не довела наявність обставин, які б перешкоджали їй звернутися до суду із заявою про скасування судового наказу в межах визначеного процесуальним законодавством строку, обґрунтовано відмовив у поновленні такого строку за відсутності поважних підстав його пропуску і відповідно залишив заяву ОСОБА_4 про скасування судового наказу без розгляду. 
Доводи касаційної скарги, що процесуальний строк на подання заяви про скасування судового наказу не пропущено, безпідставні та їм надана належна правова оцінка судами при ухваленні судових рішень. 
Посилання касаційної скарги ОСОБА_4 про неправильне стягнення з неї судового збору судовим наказом від 18 квітня 2016 року не заслуговують на увагу, адже цей судовий наказ не переглядався по суті. 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
П О С Т А Н О В И В :
Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.
Ухвалу Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області                    від 23 травня 2016 року й ухвалу апеляційного суду Полтавської області                         від 14 липня 2016 року залишити без змін. 
Постанова оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                            С.Ф. Хопта 

О.В.Білоконь

Є.В.Синельников