Постанова
Іменем України
 
20 червня 2018 року
м. Київ
 
справа № 752/7347/16-ц
 
провадження № 61-10168сво18 
 
Верховний Суд у складі Об'єднаної палати Касаційного цивільного суду:
 
головуючого - Стрільчука В. А. (суддя-доповідач),
суддів: Гулька Б. І., Крата В. І., Луспеника Д. Д., Червинської М. Є., 
 
учасники справи:
заявник (стягувач) - Будинок відпочинку «Конча-Заспа» Державного управління справами,
суб'єкт оскарження - державний виконавець Відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві Левіцький ТимофійКостянтинович,
заінтересовані особи (боржники): ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
 
розглянув у порядку письмового провадження касаційні скарги Будинку відпочинку «Конча-Заспа» Державного управління справами на ухвали Апеляційного суду міста Києва від 01 листопада 2016 року та від 22 листопада 2016 року у складі судді Лапчевської О. Ф.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У травні 2016 року Будинок відпочинку «Конча-Заспа» Державного управління справами (далі - БВ «Конча-Заспа» ДУС) звернувся до суду зі скаргою, в якій просив: визнати незаконними дії та бездіяльність державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві Левіцького Т. К. щодо ухвалення постанови від 27 квітня 2016 року про відмову БВ «Конча-Заспа» ДУС у відкритті виконавчого провадження № 50951817 з виконання наказу Голосіївського районного суду міста Києва про солідарне стягнення з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 суми основного боргу в розмірі 16 285 грн 73 коп. та по 30 грн 45 коп. з кожного в рахунок сплати судового збору; скасувати зазначену постанову державного виконавця; видати дублікат судового наказу Голосіївського районного суду міста Києва у справі № 752/7185/15-ц; поновити строк для пред'явлення до виконання вказаного судового наказу; зобов'язати посадових осіб Відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві прийняти до негайного виконання зазначений судовий наказ та стягнути на користь БВ «Конча-Заспа» ДУС з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 суму основного боргу в розмірі 16 285 грн 73 коп. та по 30 грн 45 коп. з кожного в рахунок сплати судового збору.
 
Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 15 серпня 2016 року у складі судді Шкірай М. І. скаргу БВ «Конча-Заспа» ДУС залишено без розгляду.
 
БВ «Конча-Заспа» ДУС, не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу.
 
Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 01 листопада 2016 року апеляційну скаргу БВ «Конча-Заспа» ДУС залишено без руху, надано строк для усунення недоліків, зокрема зазначено про необхідність сплати судового збору за подання апеляційної скарги. У висновку, викладеному в оскаржуваній ухвалі, суд апеляційної інстанції керувався тим, що БВ «Конча-Заспа» ДУС не сплатив судовий збір за подання апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції у встановлених порядку і розмірі.
 
На виконання зазначеної ухвали апеляційного суду від БВ «Конча-Заспа» ДУС надійшла заява, в якій зазначено, що він звільнений від сплати судового збору відповідно до пункту 14 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних у кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах». Враховуючи, що провадження з виконання судових рішень є завершальною і невід'ємною частиною (стадією) судового провадження у конкретній справі, то за подання скарги судовий збір не сплачується.
 
Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 22 листопада 2016 року апеляційну скаргу БВ «Конча-Заспа» ДУС на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 15 серпня 2016 року визнано неподаною та повернуто заявнику.
 
Судове рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що посилання БВ «Конча-Заспа» ДУС на те, що за подання апеляційної скарги судовий збір не сплачується, не може братися до уваги, оскільки зміни до Закону України «Про судовий збір» у редакції, чинній з 01 вересня 2015 року, прийнято пізніше, ніж постанова пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах». Таким чином, згідно з підпунктом 9 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» заявник повинен сплатити судовий збір за подання апеляційної скарги на будь-яку ухвалу суду першої інстанції, що ним не виконано у встановлений судом строк.
 
Не погоджуючись з наведеними ухвалами апеляційного суду, БВ «Конча-Заспа» ДУС 23 листопада та 21 грудня 2016 року відповідно подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційні скарги, в яких просив скасувати ухвали Апеляційного суду міста Києва від 01 листопада та 22 листопада 2016 року, справу направити на новий розгляду до суду апеляційної інстанції.
 
Касаційні скарги обґрунтовані доводами про порушення апеляційним судом норм процесуального права, зокрема тим, що законодавством не передбачена необхідність сплати судового збору за подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця, тому висновок суду про необхідність сплати судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу, постановлену судом у справі за такою скаргою, зроблено з порушенням норм процесуального права.
 
Ухвалами Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 листопада 2016 року та 27 січня 2017 року у справі відкрито касаційні провадження, а ухвалою від 05 жовтня 2017 року справу призначено до судового розгляду.
 
Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України   № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
27 лютого 2018 року справу № 752/7347/16-ц Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 квітня 2018 року справу № 752/7347/16-ц передано на розгляд Об'єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.
 
Відповідно до частини другої статті 403 ЦПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати, передає справу на розгляд об'єднаної палати, якщо ця колегія або палата вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати або у складі іншої палати чи об'єднаної палати.
 
Враховуючи те, що колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду вважала за необхідне відступити від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у судових рішеннях Верховного Суду, зокрема у постанові від 18 січня 2018 року у справі № 565/256/15-ц, провадження № 61-1504св17, ухваленій Верховним судом у складі колегії суддів Першої судової палати; у постанові від 30 січня 2018 року у справі      № 2-3280/11, провадження № 61-1356св18, ухваленої Верховним судом у складі колегії суддів Другої судової палати; від 14 лютого 2018 року у справі № 589/6044/13, провадження № 61-1900св18, ухваленої Верховним судом у складі колегії суддів Другої судової палати, справа підлягає розгляду Верховним Судом у складі Об'єднаної палати Касаційного цивільного суду.
 
Вивчивши матеріали цивільної справи, доводи касаційних скарг, Верховний Суд у складі Об'єднаної палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційні скарги не підлягають задоволенню з таких мотивів.
 
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Згідно з частиною першою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
 
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Апеляційна скарга за формою та змістом повинна відповідати вимогам статті 295 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваних судових рішень (далі - ЦПК України 2004 року). 
 
Відповідно до частини другої статті 297 ЦПК України 2004 року до апеляційної скарги, яка не оформлена згідно з вимогами, встановленими статтею 295 цього Кодексу, а також у разі несплати суми судового збору застосовуються положення статті 121 цього Кодексу.
 
Правові засади справляння судового збору, платники, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначаються Законом України «Про судовий збір». Відповідно до частини першої статті 3 цього Закону судовий збір справляється: за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством; за подання до суду апеляційної і касаційної скарг на судові рішення, заяви про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами, заяви про скасування рішення третейського суду, заяви про видачу виконавчого документа на примусове виконання рішення третейського суду та заяви про перегляд рішень Верховним Судом України; за видачу судами документів; у разі ухвалення судового рішення передбаченого цим Законом. За своїм змістом вказаний перелік є вичерпним та розширювальному тлумаченню не підлягає.
 
Оцінюючи доводи касаційної скарги, Верховним Судом враховано, що в пункті 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справа» зазначено, що провадження з виконання судових рішень є завершальною і невід'ємною частиною (стадією) судового провадження по конкретній справі, в якій провадження за скаргою не відкривається, а за подання позовної заяви сплачено відповідний судовий збір, ані у розділі VII ЦПК, ані в Законі України «Про судовий збір» (частина перша статті 3) не передбачено необхідність сплати судового збору за подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, то за подання скарги судовий збір не сплачується.
 
У статті 4 Закону України «Про судовий збір» не визначено розмір ставки судового збору за подання скарги на дії державного виконавця.
 
Таким чином, Верховний Суд у складі Об'єднаної палати Касаційного цивільного судупогоджується з тим, що за подання до суду першої інстанції скарги на дії державного виконавця судовий збір не справляється.
 
Проте цей висновок не впливає на оцінку правомірності оскаржуваних ухвал апеляційного суду, оскільки предметом дослідження є не питання сплати судового збору за подання скарги до суду першої інстанції, а необхідність сплати судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції, постановленої за результатами вирішення питання щодо відкриття апеляційного провадження з перегляду ухвали суду першої інстанції, постановленої за результатами розгляду скарги на дії державного виконавця.
 
Верховний Суд у складі Об'єднаної палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що правове врегулювання сплати судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції в такій правовій ситуації здійснено максимально зрозуміло та вичерпно.
 
У статті 3 згаданого Закону серед об'єктів справляння судового збору визначено, що такий збір сплачується, зокрема за подання до суду апеляційної і касаційної скарг на судові рішення.
 
За змістом статті 208 ЦПК України 2004 року судові рішення викладаються у таких формах: ухвали, рішення, постанови.
 
Відповідно до підпункту 9 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду апеляційної і касаційної скарги на ухвалу суду; заяви про приєднання до апеляційної чи касаційної скарги на ухвалу суду юридичною особою або фізичною особою-підприємцем ставка судового збору встановлюється в 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Згідно з пунктом 1.1. статті 1 Податкового кодексу України цей Кодекс регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
 
Відповідно до пункту 4.1.11. цього Кодексу податкове законодавство України ґрунтується на таких принципах, як єдиний підхід до встановлення податків та зборів - визначення на законодавчому рівні усіх обов'язкових елементів податку.
 
Таким чином, принципом справляння усіх загальнообов'язкових зборів є визначення усіх обов'язкових елементів податку, а отже, об'єктів справляння цього збору та розмірів його ставок.
 
У постановах Верховного Суду від 18 січня 2018 року у справі № 565/256/15-ц, провадження № 61-1504св17; від 30 січня 2018 року у справі № 2-3280/11, провадження № 61-1356св18; від 14 лютого 2018 року у справі № 589/6044/13, провадження № 61-1900св18 висловлена правова позиція про те, що звільнення сторони виконавчого провадження від обов'язку сплати судового збору за подання скарги на дії державного виконавця є достатньою підставою також і для звільнення цієї категорії учасників справи від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції. 
 
Однак Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29 травня 2018 року у справі № 915/955/15, провадження № 12-66гс18, навела висновок про правильне застосування норм права, згідно з яким підпунктом 7 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» визначено ставку судового збору з апеляційної і касаційної скарг на ухвалу господарського суду у розмірі одного прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Зазначене положення стосується подання апеляційних і касаційних скарг на всі без винятку ухвали господарського суду, які підлягають оскарженню, незалежно від того, чи передбачено Законом України «Про судовий збір» справляння судового збору за подання тих заяв, за результатами розгляду яких виносяться відповідні ухвали.
 
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
 
З урахуванням вищенаведеного та відступаючи від вказаної правової позиції, висловленої у  постановах Верховного Суду від 18 січня 2018 року у справі № 565/256/15-ц, провадження № 61-1504св17; від 30 січня 2018 року у справі          № 2-3280/11, провадження № 61-1356св18; від 14 лютого 2018 року у справі № 589/6044/13, провадження № 61-1900св18, Верховний Суд у складі Об'єднаної палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що якщо за подання скарги на дії державного виконавця до суду першої інстанції законом не встановлено для заявника обов'язок сплачувати судовий збір, то в разі оскарження заінтересованою особою постановленого судом першої інстанції судового рішення за результатами розгляду зазначеної скарги судовий збір справляється на загальних підставах, встановлених у підпункті 9 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір».
 
При цьому предмет судового розгляду суду першої інстанції не може впливати на обов'язковість сплати або несплати судового збору за подання апеляційної скарги в разі незгоди з судовим рішенням.
 
За таких обставин висновки апеляційного суду про невідповідність апеляційної скарги БВ «Конча-Заспа» ДУС вимогам статей 121, 297 ЦПК України 2004 року у зв'язку з несплатою судового збору є правильними.
 
Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Оскаржувані судові рішення відповідають вимогам закону й підстави для їх скасування відсутні.
 
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі Об'єднаної палати Касаційного цивільного суду 
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційні скарги Будинку відпочинку «Конча-Заспа» Державного управління справами залишити без задоволення.
 
Ухвали Апеляційного суду міста Києва від 01 листопада 2016 року та від 22 листопада 2016 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий | В. А. Стрільчук
Судді: | Б. І. Гулько   В. І. Крат
| Д. Д. Луспеник
| М. Є. Червинська