ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
31 липня 2018 року                                                                        
справа № 712/1153/16-к
провадження № 51-1685км18 
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
 
головуючого                         ОСОБА_1 ,
суддів                                      ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря 
судового засідання             ОСОБА_4 ,
прокурора                             ОСОБА_5 ,
захисників                             ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №42015250000000055, за обвинуваченням 
 
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця                                      с. Новоселиці Катеринопільського району Черкаської області, жителя м. Черкас, раніше не судимого,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 27 і ч. 3 ст. 369, ч. 3 ст. 368-4 Кримінального кодексу України (далі — КК),
за касаційною скаргою засудженого  ОСОБА_8 , захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на вирок Апеляційного суду Черкаської області від 15 травня 2017 року.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами
першої та апеляційної інстанцій обставини
 
За вироком Соснівського районного суду м. Черкас від 19 грудня 2016 року ОСОБА_8 :
- засуджено за ч. 2 ст. 369-2 КК до покарання у виді штрафу у розмірі 750 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 12750 грн;
- виправдано за ч. 4 ст. 27 і ч. 3 ст. 369КК за недоведеністю в його діянні складу кримінального правопорушення.
Згідно з цим вироком дії  ОСОБА_8 перекваліфіковано з ч. 3 ст. 368-4 КК на ч. 2 ст. 369-2 КК і визнано його винуватим у тому, що він, перебуваючи на посаді заступника директора Черкаської регіональної філії Центру державного земельного кадастру — начальника управління Державного земельного кадастру, будучи особою, котра провадить професійну діяльність, пов`язану з наданням публічних послуг, діючи умисно з корисливих мотивів, прийняв обіцянку одержання неправомірної вигоди для себе в розмірі 1500 дол. США (за офіційним курсом Національного банку України (далі — НБУ) еквівалентно 34358,84 грн) за вплив на прийняття рішення службовими особами Христинівського районного відділу Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру про виготовлення витягів з Державного земельного кадастру на земельні ділянки загальною площею 271,7275 га, які орендує ТОВ «Орадівка».
Апеляційний суд Черкаської області вироком від 15 травня 2017 року вищевказаний вирок скасував та ухвалив новий, яким ОСОБА_8 засудив до покарання у виді позбавлення волі: за ч. 4 ст. 27 і ч. 3 ст. 369 КК на строк 4 роки з конфіскацією всього майна, яке є його власністю, за ч. 3 ст. 368-4 КК — на строк 2 роки, а на підставі ст. 70 КК за сукупністю злочинів до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.
За вироком апеляційного суду ОСОБА_8 визнано винуватим у тому, що він, діючи умисно, з початку лютого по 27 жовтня 2015 року під час особистих зустрічей у м. Черкасах із  ОСОБА_9 , котрий представляв за довіреністю інтереси ТОВ «Орадівка», підбурював останнього шляхом схиляння до надання неправомірної вигоди в розмірі 54000 доларів США службовій особі, яка займає відповідальне становище, — виконувачу обов`язків начальника Головного управління Держгеокадастру в Черкаській області, за внесення змін до договору оренди земельних ділянок державної власності загальною площею 271,7275 га, які орендуються ТОВ «Орадівка» і належать до адміністративних меж Орадівської сільської ради Христинівського району Черкаської області, в частині продовження терміну дії договору до 10 років, запевняючи, що лише в такий спосіб можна отримати вказані документи.
Переконавши  ОСОБА_9 у необхідності надання неправомірної вигоди, 27 жовтня 2015 року  ОСОБА_8 отримав від нього згоду на надання неправомірної вигоди вищевказаній службовій особі, яка займає відповідальне становище, в розмірі 54000 доларів США (за офіційним курсом НБУ — 1 236 918,38 грн). 
Крім того,  ОСОБА_8 , перебуваючи на посаді заступника директора Черкаської регіональної філії Центру державного земельного кадастру — начальника управління Державного земельного кадастру, будучи особою, яка провадить професійну діяльність, пов`язану з наданням публічних послуг, маючи доступ до Державного земельного кадастру, діючи умисно з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, 27 жовтня 2015 року приблизно об 11:00 під час особистої зустрічі з  ОСОБА_9 , який представляв за довіреністю інтереси ТОВ «Орадівка», прийняв обіцянку від останнього одержати неправомірну вигоду для себе в розмірі 1500 дол. США (за офіційним курсом НБУ еквівалентно 34 358,84 грн) за виготовлення витягів з Державного земельного кадастру на земельні ділянки, орендовані ТОВ «Орадівка» в адміністративних межах Орадівської сільської ради Христинівського району Черкаської області, які в подальшому будуть необхідні  ОСОБА_9 для звернення до Головного управління Держгеокадастру в Черкаській області із заявою щодо продовження терміну дії вказаного вище договору оренди на строк до 10 років.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційних скаргах аналогічного змісту засуджений ОСОБА_8 та захисники ОСОБА_6 і ОСОБА_7 просять скасувати вирок апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.
На обґрунтування своїх доводів посилаються на те, що суд апеляційної інстанції: 
- порушив вимоги ст. 420 Кримінального процесуального кодексу України (далі — КПК) щодо змісту вироку апеляційного суду та вмотивованості прийнятого рішення; 
- неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, засудивши   ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 27 і ч. 3 ст. 369 КК, та безпідставно перекваліфікував його дії з ч. 2 ст. 369-2 на ч. 3 ст. 368-4 КК;
 - не спростував висновків суду першої інстанції в частині недоведеності винуватості ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 27 і ч. 3 ст. 369 КК, не обґрунтував, у чому саме полягає невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження; 
- не зазначив способу, мети і мотивів дій ОСОБА_8 , у тому числі способу, в який він вчинив підбурювання ОСОБА_9 ;
- не встановив усіх співучасників вчиненого злочину за ч. 4 ст. 27 і ч. 3 ст. 369 КК;
- побудував вирок на доказах, які не досліджувалися безпосередньо апеляційним судом, не допитав свідка ОСОБА_9 , хоча клопотання прокурора про цей допит було задоволено судом;
- визнаючи ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368-4 КК, не дослідив посадових обов`язків ОСОБА_8 , таким чином усупереч вимогам п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК не зазначив доказів, якими підтверджується вина останнього у вчиненні  дій  з використанням наданих йому службових повноважень.
 
Позиції учасників судового провадження         
Від учасників процесу заперечень на касаційні скарги не надійшло.
 
У судовому засіданні захисники підтримали касаційні скарги, а прокурор просив залишити вирок без зміни. 
 
Мотиви Суду      
Згідно з положеннями ч. 2 ст. 420 КПК вирок суду апеляційної інстанції повинен відповідати загальним вимогам до вироків.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК у разі визнання особи винуватою у мотивувальній частині вироку зазначаються, у тому числі, формулювання обвинувачення, визнаного  судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.
Як видно з матеріалів кримінального провадження, суд апеляційної інстанції залишив поза увагою зазначені вимоги закону.
Так, із наявних у провадженні доказів, які апеляційний суд дослідив і поклав в основу вироку, вбачається, що саме ОСОБА_10 зустрівся з ОСОБА_8 і в ході розмови пояснив, що в адміністративних межах Орадівської сільської ради ціна за продовження договору оренди становить 300 дол. США за 1 га, однак власник підприємства погоджується заплатити лише 200 доларів США за 1 га і готовий на співпрацю. Тобто ОСОБА_10 фактично сам запропонував дати гроші за вирішення свого питання, при цьому хотів отримати згоду від ОСОБА_8 на вчинення вказаних ним дій та узгодити розмір необхідної для цього суми грошей. 
Так, у ч. 4 ст. 27 КК зазначено, що підбурювачем є особа, яка умовлянням, підкупом, погрозою, примусом або іншим чином схилила іншого співучасника до вчинення злочину.
Разом із тим, кваліфікуючи дії ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 27 і ч. 3 ст. 369 КК і зазначаючи про те, що  підбурювання до надання неправомірної вигоди службовій особі, яка займає відповідальне становище,  ОСОБА_8  вчинено «шляхом схиляння», суд апеляційної інстанції всупереч вимогам п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК не встановив способу вчинення підбурювання, тобто факту схиляння іншого співучасника до вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 27 КК, умовлянням, підкупом, погрозою, примусом або іншим чином.
З урахуванням зазначеного обґрунтованими є доводи в касаційних скаргах про те, що суд апеляційної інстанції, постановляючи свій вирок, усупереч положенням ч. 2 ст. 420, п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК належним чином не спростував висновків суду першої інстанції в частині недоведеності винуватості ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 27, ч. 3 ст. 369 КК, не обґрунтував, у чому саме суд першої інстанції допустив невідповідність своїх висновків фактичним обставинам кримінального провадження. 
 
Крім того, перекваліфіковуючи дії ОСОБА_8 з ч. 2 ст. 369-2 КК на ч. 3 ст. 368-4 КК відповідно до пред`явленого обвинувачення, апеляційний суд указав у вироку, що ОСОБА_8 прийняв обіцянку надати 1500 дол. США для себе за вчинення певних дій із використанням наданих йому повноважень, а не свого особистого знайомства з компетентними особами, як вважав суд першої інстанції.
Однак апеляційний суд при постановленні вироку всупереч вимогам п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК не з`ясував і не мотивував свого рішення про те, якими саме повноваженнями був наділений ОСОБА_8 , не дослідив і не послався як на доказ на його посадові права та обов`язки, а саме на те, чи мав він повноваження щодо виготовлення витягів із Державного земельного кадастру, а також чи мав вплив на районні відділи Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру.
Зазначені порушення відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК є істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, оскільки могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, у зв`язку з чим касаційні скарги в цій частині підлягають задоволенню, вирок апеляційного суду відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК — скасуванню, а кримінальне провадження — призначенню на новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
 
З урахуванням зазначених істотних порушень вимог кримінального процесуального закону Суд не вбачає підстав для надання оцінки доводам, наведеним у касаційній скарзі, в іншій частині, оскільки оцінка таких доводів можлива лише після усунення зазначених порушень, у зв`язку з чим касаційні скарги підлягають частковому задоволенню.
 
При новому розгляді суду апеляційної інстанції необхідно врахувати наведене, апеляційний розгляд здійснити відповідно до вимог КПК та прийняти законне й обґрунтоване рішення.
 
Керуючись статтями 369, 412, 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК, пунктом 4 параграфа 3 розділу 4 Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VII, Суд 
ухвалив:
Касаційні скарги засудженого ОСОБА_8 , захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 задовольнити частково.
Вирок Апеляційного суду Черкаської області від 15 травня 2017 року щодо  ОСОБА_8 скасувати. 
Призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
 
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:

ОСОБА_1                             ОСОБА_2                        ОСОБА_3