Постанова
Іменем  України 
 
20 червня 2018 року
м. Київ
 
справа № 520/6062/16-ц
провадження № 61-2030св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
 
головуючий - Червинська М. Є. (суддя-доповідач)
судді: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М., Курило В. П.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 (відповідач за зустрічним позовом),
представник позивача - ОСОБА_2,
відповідачі: приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група «Життя» (третя особа за зустрічним позовом), ОСОБА_3 (позивач за зустрічним позовом),
представник приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група «Життя» - Холін АндрійБорисович,
 
розглянув у  порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1, подану представником - ОСОБА_2, на рішення апеляційного суду Одеської області в складі колегії суддів: Заїкіна А. П., Калараш А. А., Погорєлової С. О. від                         16 листопада 2017 року,
 
ВСТАНОВИВ: 
 
Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
У травні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з указаним позовом, у якому з урахуванням уточнень просила визнати договір добровільного страхування життя від 08 вересня 2009 року, укладений між нею та                        ЗАТ «Українська страхова група «Життя», з урахуванням додаткових угод  до зазначеного договору від 01 жовтня 2010 року про зменшення страхової суми та суми щорічного платежу, та встановлення строку договору до                  08 квітня  2030 року; про зобов'язання передати квартиру АДРЕСА_1 їй у власність - удаваним правочином, вчиненим з метою приховання договору купівлі-продажу з розстрочкою платежу квартири АДРЕСА_1; визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1; визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 15 квітня 2016 року між ПрАТ «Страхова компанія» Українська страхова група «Життя» та ОСОБА_5
 
Свої вимоги позивач мотивувала тим, що 08 вересня 2009 року вона уклала з ЗАТ «Страхова компанія «Українська страхова група «Життя» попередній договір добровільного страхування життя за програмою «Ваш дім». За вказаним договором страховик зобов'язався за умовами надходження страхових платежів в розмірі на 10% більше страхової суми придбати для подальшої передачі страхувальнику квартири, пошук якої здійснюється самим страхувальником, вартість якої не перевищує страхової суми. Після внесення всіх страхових платежів та закінчення строку дії договору страхування вона мала отримати в якості страхової виплати право власності на квартиру за договором купівлі-продажу. Відповідно до укладеного між сторонами договору добровільного страхування життя, страхова сума становила - 400 000,00 грн, термін дії договору - до                          07 вересня 2032 року. Щорічний платіж становив 15 040,00 грн. Додатковою угодою від 01 жовтня 2010 року до вищевказаного договору добровільного страхування життя зменшено розмір страхової суми до - 394 305,00 грн, а щорічний платіж до - 14 825,87 грн, строк дії договору встановлено до -                08 квітня 2030 року. Згідно пункту 2.2. вказаної додаткової угоди страховик зобов'язався передати у її власність квартиру АДРЕСА_1. 24 листопада 2010 року між страховиком та нею був укладений договір оренди квартири, строком до           31 грудня 2010 року, з автоматичною пролонгацією на один календарний рік, якщо за 10 днів до його закінчення сторони не заявлять про його припинення. За актом прийому-передачі квартира була передана в її користування. Вона сплачувала орендну плату в розмірі 800 грн. Власником переданої в оренду квартири був страховик згідно нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 23 вересня 2010 року. 12 квітня 2016 року страховик надіслав їй повідомлення про розірвання договору оренди квартири. На час звернення до суду їй стало відомо, що квартиру передано ОСОБА_3 Вважає, що за умови здійснення нею оплати вартості квартири недійсним є договір купівлі-продажу квартири між страховиком та ОСОБА_3 Обставини укладення договору добровільного страхування життя, де є об'єктом майнові інтереси, пов'язані із життям, здоров'ям та працездатністю, додаткових угод до цього договору, свідчать про те, що вказаний правочин є удаваним, таким, що приховує договір купівлі-продажу з розстрочкою платежу.
 
У вересні 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду із зустрічним позовом, у якому просила суд усунути їй перешкоди у здійсненні права володіння, користування та розпорядження спірною квартирою шляхом виселення ОСОБА_1 із указаної квартири без надання іншого житлового приміщення.
 
Свої вимоги ОСОБА_3 мотивувала тим, що згідно із постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 17 квітня 2012 року (яка набрала законної сили), умови страхування за програмою «Ваш дім» є незаконними. Укладений з ОСОБА_1 договір оренди житла за своїм змістом та правовою природою є договором оренди житла з викупом. Оскільки договір оренди житла з викупом нотаріально не посвідчено, він є нікчемним. Вона на підставі нотаріально посвідченого 15 квітня 2016 року договору купівлі-продажу, укладеного із ПрАТ «Страхова компанія» Українська страхова група «Життя», є власником спірної квартири. Її право власності на квартиру зареєстровано в державному реєстрі. У вказаному договорі зазначено, що відносно квартири з іншими особами не укладено будь-яких договорів користування нею, не встановлено сервітуту, прав третіх осіб щодо неї немає. Оскільки ОСОБА_1 заволоділа належною їй квартирою на підставі нікчемного договору, вона має право вимагати усунення порушення належного їй права власності.
 
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 12 квітня 2017 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до ПрАТ «Страхова компанія» Українська страхова група «Життя», ОСОБА_3 про визнання договору удаваним та застосування правил іншого договору, визнання права власності та визнання недійсним договору купівлі-продажу. Визнано договір добровільного страхування життя від 08 вересня 2009 року, укладений між ОСОБА_1 та ЗАТ «Українська страхова група «Життя», а також додаткових угод до зазначеного договору від 01 жовтня 2010 року про зменшення страхової суми та суми щорічного платежу, та встановлення строку договору до 08 квітня 2030 року, а також зобов'язання передати квартиру у власність ОСОБА_1 удаваним правочином, вчиненим з метою приховання договору купівлі-продажу з розстрочкою платежу квартири АДРЕСА_1. Визнано за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1. Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 15 квітня 2016 року між ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група «Життя» та ОСОБА_3 Відмовлено ОСОБА_3 у задоволенні зустрічних позовних вимог до ОСОБА_1, третя особа ПрАТ  «Страхова компанія «Українська страхова група «Життя», про усунення перешкод у користуванні спірною квартирою, шляхом виселення без надання іншого житлового приміщення. Вирішено питання про судовий збір.
 
Ухвалюючи рішення про задоволення первісного позову ОСОБА_1 та відмову в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що обставини укладення договору добровільного страхування життя, де є об'єктом майнові інтереси, пов'язані із життям, здоров'ям та працездатністю, правовідносини які виникли при цьому, свідчать про те, що вказаний правочин є удаваним, що приховує інший, який дійсно мав місце, а саме - договір купівлі-продажу з розстрочкою платежу, який можливо визнати дійсним. З моменту передачі майна ОСОБА_1 у неї виникло право власності на квартиру. За вказаних обставин укладений між страховою компанією та ОСОБА_3 договір купівлі-продажу квартири є недійсним.
 
Рішенням апеляційного суду Одеської області від 16 листопада 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено. Рішення Київського районного суду м. Одеси від 12 квітня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення. У задоволенні позову ОСОБА_1 до ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група «Життя», ОСОБА_3 про визнання договору удаваним та застосування правил іншого договору, визнання права власності та визнання дійсним договору купівлі-продажу - відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа -                      ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група «Життя», про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення - задоволено. Усунуто перешкоди ОСОБА_3 у здійсненні права володіння, користування та розпорядження квартирою АДРЕСА_1, шляхом виселення ОСОБА_6 із спірної квартири. Вирішено питання про судовий збір.
 
Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що позивачем не надано доказів на підтвердження удаваності укладеного між нею та відповідачем договору страхування життя. Оскільки ОСОБА_1 проживає у спірній квартирі без відповідної на те підстави, зазначена квартира належить на праві власності третій особі (позивачу за зустрічним позовом), то ОСОБА_1 підлягає виселенню із вказаної квартири без надання іншого житла.
 
У грудні 2017 року ОСОБА_1 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення апеляційного суду, у якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що страховик ввів її в оману, пообіцявши передати квартиру у її власність, за умови підписання договору добровільного страхування, де об'єктом є майнові права, пов'язані із життям, здоров'ям та працездатністю, фактично між сторонами був укладений договір купівлі-продажу із розстрочкою платежу.
 
У травні 2018 року до Верховного Суду від ОСОБА_3 надійшов відзив на вищевказану касаційну скаргу, у якому остання просить касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення апеляційного суду без змін. Указує на те, що висновки апеляційного суду про те, що виниклі між сторонами правовідносини не мають ознак правовідносин з купівлі-продажу, оскільки є відносинами із страхування життя, здоров'я та працездатності і оренди нерухомого майна, є правильними.
 
Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
 
Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Судом встановлено, що 08 вересня 2009 року між ОСОБА_1 та                        ЗАТ «Українська компанія «Українська страхова група «Життя» укладено договір добровільного страхування життя. Об'єктом страхування за цим договором є майнові інтереси, пов'язані з життям, здоров'ям та працездатністю. Страхова сума за договором складає 400 000,00 грн. Термін дії договору - до 07 вересня 2032 року (пункт 5.1).
 
ОСОБА_1 зобов'язалася сплачувати щорічно до закінчення періоду страхування - 15 040,00 грн на користь ЗАТ «Українська компанія Українська страхова група «Життя» (пункт 4.3).
 
01 жовтня 2010 року між ОСОБА_6 та ПрАТ «Українська компанія  «Українська страхова група «Життя» була укладена додаткова угода до договору добровільного страхування життя від 08 вересня 2009 року про зменшення страхової суми договору до 394 305 грн та суми щорічного платежу до - 14 825,87 грн. Строк дії договору до - 08 квітня 2030 року.
 
За пунктами 2.2., 2.4 додаткової угоди від 01 жовтня 2010 року                            ПрАТ «Українська компанія «Українська страхова група «Життя» зобов'язується передати страхувальнику право власності на приміщення, на яке в якості належної страхової виплати за договором має страхувальник на підставі договору купівлі-продажу, а страхувальник зобов'язується прийняти вказане приміщення та підписати договір купівлі-продажу цього приміщення.
 
24 листопада 2010 року між ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група «Життя» та ОСОБА_1 укладено договір оренди квартири.
 
За вказаним договором оренди квартири орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування для проживання квартиру АДРЕСА_1. загальна площа приміщення складає 44,8 кв.м. Вартість приміщення відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 23 вересня  2010 року складає 394 305,00 грн.
 
За наданими до суду квитанціями ОСОБА_1 сплатила на користь                         ЗАТ «Страхова компанія «Українська страхова група «Життя» страхові платежі за договором добровільного страхування життя та оренду квартири у загальному розмірі - 185 322,00 грн, з яких: 184 522,00 грн страхові платежі; 800 грн за оренду.
 
12 квітня 2016 року ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група «Життя» надіслало ОСОБА_1 повідомлення про розірвання договору оренди, в якому вказало, що у ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група «Життя» виникли обставини, які відповідно до частини третьої статті 825 ЦК України є підставами для розірвання договору оренди квартири від 24 листопада 2010 року. ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група «Життя» розриває договір оренди від 24 листопада                      2010 року квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, з 11 травня 2016 року, оскільки квартира необхідна для проживання в ній працівників страхової компанії, та                         просить ОСОБА_1 звільнити квартиру, зняти орендаря та інших осіб, які зареєстровані в цій квартирі, з реєстрації місця проживання за цією адресою, передати квартиру страховій компанії за актом прийому-передачі.
 
Згідно договору купівлі-продажу від 15 квітня 2016 року ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група «Життя» продала, а ОСОБА_3 придбала квартиру за адресою: АДРЕСА_1 за ціною у розмірі 344 305,00 грн.
 
Так, правовідносини, які виникли між сторонами, пов'язані із страхуванням життя, відчуженням квартири, захистом права власності та укладеним договором, врегульовані ЦК України та Законом України «Про страхування».
 
Частиною першою статті 1 Закону України «Про страхування» визначене, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.
 
У частині шостій статті 6 Закону України «Про страхування» встановлено, що життя - це вид особистого страхування, який передбачає обов'язок страховика здійснити страхову виплату згідно з договором страхування у разі смерті застрахованої особи, а також, якщо це передбачено договором страхування, у разі дожиття застрахованої особи до закінчення строку дії договору страхування та (або) досягнення застрахованою особою визначеного договором віку. Умови договору страхування життя можуть також передбачати обов'язок страховика здійснити страхову виплату  у разі нещасного випадку, що стався із застрахованою особою, та (або) хвороби застрахованої особи. У разі, якщо при настанні страхового випадку передбачено регулярні послідовні довічні страхові виплати (страхування довічної пенсії), обов'язковим є передбачення у договорі страхування ризику смерті застраховано особи протягом періоду між початком дії договору страхування та першою страховою виплатою з числа  довічних страхових виплат. В інших випадках передбачення ризику смерті застрахованої особи є обов'язковим протягом всього строку дії договору страхування життя.
 
У відповідності до вимог частини першої статті 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній  у договорі страхування, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.
 
Частиною першою статті 655 ЦК України визначено поняття договору купівлі-продажу. За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві) а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
 
Також статтями 694, 695 ЦК України передбачено, що договором купівлі-продажу може бути передбачений продаж товару в кредит з відстроченням або розстроченням платежу. У такому разі прострочення продавцем оплати товару, проданого в кредит, продавець має право вимагати повернення неоплаченого товару. Також не здійснення покупцем у встановлений договором строк чергового платежу за проданий з розстроченням платежу і переданий йому товар, продавець має право відмовиться від договору і вимагати повернення проданого товару.
 
Згідно зі статтею 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Частина друга зазначеної статті визначає - якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.
 
Верховний Суд України у пункті 25 постанови Пленуму від 06 листопада                  2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснив судам, що за удаваним правочином  сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Установивши під час розгляду справи, що  правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати , що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин.
 
Так, Законом України «Про страхування» чітко визначений предмет договору страхування життя - здійснення страхової виплати згідно з договором страхування у разі смерті застрахованої особи, а також, якщо це передбачено договором страхування, у разі дожиття застрахованої особи до закінчення строку дії договору страхування та (або) досягнення застрахованою особою визначеного договором віку. Жодної можливості використання грошових внесків за договором страхування для придбання нерухомого майна, з відповідною передачею його у власність застрахованій особі, діючим законодавством України не передбачено.
 
Таким чином, правильними є висновки місцевого суду про те, що спірний договір є удаваним правочином, відповідно до якого сторони насправді уклали між собою договір купівлі-продажу з розстрочкою платежу, що не суперечить законодавству України, але визначили оплату вартості нерухомого майна за договором купівлі-продажу з розстрочкою платежу як договір добровільного страхування життя, де об'єктом страхування за договором є майнові інтереси, пов'язані з життям, здоров'ям та працездатністю.
 
Разом із тим, рішенням Київського апеляційного адміністративного суду від 17 квітня 2012 року було встановлено те, що оскільки особливі умови страхування за програмою «Ваш дім» не передбачено в правилах страхування, страхування на умовах такої програми є незаконним. Встановлено, що у якості страхової виплати відповідно до умов програми «Ваш дім» виступає право власності на житло.
 
Отже, суд першої інстанції, встановивши, що 08 вересня 2009 року між ОСОБА_1 та ЗАТ «Українська компанія «Українська страхова група «Життя» укладено договір купівлі-продажу з розстрочкою платежу спірної квартири, та з урахуванням частини першої та другої статті 328 ЦК України та частини першої статті 334 ЦК України, дійшов правильного висновку, що з моменту передачі спірної квартири, у ОСОБА_1 виникло право власності на зазначену квартиру. У відповідності до частини другої статті 220 ЦК України, місцевий суд з урахуванням доведеності часткового виконання договору, а також того факту, що сторона продавця відмовляється його визнавати та засвідчувати нотаріально, правильно вважав за можливе визнати такий договір дійсним.
 
Приймаючи до уваги, що судом встановлена дійсність укладеного                         08 вересня 2009 року між ОСОБА_1 та ЗАТ «Українська компанія «Українська страхова група «Життя» договору купівлі-продажу платежу з розстрочкою платежу квартири АДРЕСА_1, та визнання за позивачем права власності на зазначену квартиру, місцевий суд правильно визнав недійсним договір купівлі-продажу спірної квартири, укладений 15 квітня 2016 року між                ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група «Життя» та                  ОСОБА_3 з огляду на таке.
 
Відповідно до частини третьої статті 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
 
Частиною 1 статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
 
Тобто, відповідно до частини третьої статті 215 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути пред'явлена тільки особами, визначеними у ЦК й інших законодавчих актах, що встановлюють оспорюваність правочинів, а саме, однією зі сторін, або заінтересованою стороною, тобто права яких вже були порушені на момент звернення до суду.
 
На момент укладення між ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група «Життя» та ОСОБА_3 15 квітня 2016 року договору купівлі-продажу спірної квартири, у страхової компанії не було прав на відчуження зазначеного майна, оскільки таке вже було придбано  ОСОБА_1 Відтак, оскаржуваний правочин порушує права ОСОБА_1, яка в силу частини третьої статті 215 ЦК України звернулась до суду з вимогами про визнання недійним  зазначеного правочину.
 
Таким чином, з урахуванням встановлених обставин по справі, правильними є висновки місцевого суду про наявність підстав для відмови в задоволенні зустрічної позовної вимоги ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні спірною квартирою.
 
Оскільки під час дослідження доказів та встановлення фактів у справі, судом першої інстанції не були порушені норми процесуального права, правильно застосовані норми матеріального закону, тому рішення суду є законним і обґрунтованим.
 
Установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, яке відповідає закону, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції відповідно до статті 413 ЦПК України.
 
Керуючись статтями 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1, подану представником - ОСОБА_2, задовольнити.
 
Рішення апеляційного суду Одеської області від 16 листопада 2017 року скасувати, та залишити в силі рішення Київського районного суду м. Одеси від 12 квітня 2017 року.
 
Стягнути судовий збір з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група «Життя», ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 по 3 057 грн 99 коп. з кожного.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.
 
З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції рішення апеляційного суду втрачає законну силу.
 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий | М. Є. Червинська
Судді: | Н. О. Антоненко
| В. І. Журавель
| В. М. Коротун
| В. П. Курило