ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2018 року 
м. Київ

Справа №  910/23017/17 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Баранець О.М. - головуючий, Вронська Г.О., Стратієнко Л.В.
розглянувши касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" у порядку письмового провадження,
на рішення Господарського суду міста Києва 
у складі судді Підченка Ю.О.
від 14.02.2018
та на постанову Київського апеляційного господарського суду
у складі колегії суддів: Жук Г.А., Дикунської С.Я., Мальченко А.О.
від 07.05.2018
за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
до Приватного підприємства "Бонвояж" 
про стягнення 411362,38 грн.
ВСТАНОВИВ:
Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного підприємства "Бонвояж"  про стягнення боргу у загальній сумі 411362,38 грн, пені у сумі 268216,05 грн, 3% річних у розмірі 32731,91 грн та інфляційних втрат у розмірі 110414,42 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем договірних зобов'язань в частині оплати вартості поставленого природного газу згідно умов договору №2459/15-ТЕ-41 від 30.12.2014 купівлі-продажу природного газу. 
Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.02.2018 у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" відмовлено. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на користь Приватного підприємства "Бонвояж" витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 3500,00 грн.
Постановою Київського апеляційного господарського суду від 07.05.2018 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду міста Києва від 14.02.2018 у справі №910/23017/17 залишено без задоволення. Рішення Господарського суду міста Києва від 14.02.2018 у справі №910/23017/17 залишено без змін. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на користь Приватного підприємства "Бонвояж" 2000 грн 00 коп витрат на професійну правничу допомогу адвоката.
Дані рішення та постанова мотивовані тим, що оскільки зобов'язання з оплати природного газу сторони погодили умовами договорів про організацію взаєморозрахунків №23/375-в та №24/375-в від 23.11.2015, прострочення оплати за умовами яких відповідачем не допущено, а тому відсутні підстави для задоволення позову про стягнення штрафних та фінансових санкцій. 
04.06.2018 Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Господарського суду міста Києва від 14.02.2018 та на постанову Київського апеляційного господарського суду від 07.05.2018 у справі №910/23017/17, в якій просило скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 14.02.2018 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 07.05.2018 у справі №910/23017/17 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.
В касаційній скарзі скаржник зазначає, що договори про організацію взаєморозрахунків не містять умов щодо поширення їх дії на умови договору №2459/15-ТЕ-411 від 30.12.2014 з моменту укладення до моменту підписання договорів про організацію взаєморозрахунків. До дати проведення відповідного фінансування договори про організацію взаєморозрахунків не були дійсними та не створювали будь-яких юридичних наслідків, в тому числі будь-яким чином не могли впливати на порядок проведення розрахунків. У відповідності до пункту 6.1 договору, Верховний Суд України зробив висновок про те, що для застосування санкцій, передбачених договором за порушення покупцем грошового зобов'язання та передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, необхідно, щоб оплата була здійснена поза межами порядку і строків, встановлених договором про організацію взаєморозрахунків. Також, судами не було досліджено належним чином та не враховано розрахунок штрафних санкцій, 3% річних та інфляційних втрат, з якого вбачається, що на суми коштів, сплачених за договорами про організацію взаєморозрахунків, нарахування санкцій не здійснювалося, що свідчить про необґрунтованість судового рішення, порушення норм процесуального права, зокрема ст. ст. 73, 74, 76, 78, 236 ГПК України. Скаржник вважає, що суди неповно з'ясували обставини справи, що мають значення для справи, висновки, викладені у рішенні судів попередніх інстанції, не відповідають обставинам справи, зокрема щодо нарахування санкцій та неправильно застосували приписи постанов Верховного Суду України в цій частині, чим порушили норми процесуального права, а саме ст. 236 ГПК України, якою визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Неправильно застосовано норми матеріального права, зокрема статтю 631 ЦК України, ч. 2 статті 625 ЦК України, що у відповідності до статті 277 ГПК України є підставами для його скасування. Щодо застосування судом апеляційної інстанції ч. З ст.7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» (далі - Закон) скаржник вважає, що застосування Закону до спірних правовідносин є неправомірним. Також, скаржник не погоджується з рішенням судів про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, оскільки відповідачу необхідно було надати на підтвердження понесених витрат не лише договір про надання правничої допомоги та платіжне доручення, але й докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт.
Ухвалою Верховного Суду від 25.06.2018 поновлено Публічному акціонерному товариству "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" строк на подання касаційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 14.02.2018 та на постанову Київського апеляційного господарського суду від 07.05.2018 у справі №910/23017/17. Відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"  на рішення Господарського суду міста Києва від 14.02.2018 та на постанову Київського апеляційного господарського суду від 07.05.2018 у справі №910/23017/17. Призначено до розгляду касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду міста Києва від 14.02.2018 та на постанову Київського апеляційного господарського суду від 07.05.2018 у справі №910/23017/17 у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) між суддями від 23.07.2018 року у зв'язку з відпусткою суддів Мамалуя О.О., Студенця В.І. для розгляду справи №910/23017/17 визначено наступний склад колегії суддів Баранець О.М. - головуючий, Вронської Г.О., Стратієнко Л.В.
У відзиві на касаційну скаргу відповідач просить рішення Господарського суду міста Києва від 14.02.2018 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 07.05.2018 у справі №910/23017/17 залишити без змін, а касаційну скаргу без задоволення.
Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено господарськими судами попередніх інстанцій 30 грудня 2014 року між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - продавець) та Приватним підприємством "Бонвояж" (далі - покупець) був укладений договір № 2459/15-ТЕ-41 купівлі-продажу природного газу (далі - Договір), відповідно до п. 1.1. якого продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД НОМЕР_1, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ, на умовах цього Договору.  
Згідно п. 2.1. Договору продавець передає покупцеві з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року газ обсягом до 1200 тис. куб. м., у тому числі по місяцям кварталів: січень - 230 тис. куб. м., лютий - 200 тис. куб. м., березень - 180 тис. куб. м., квітень - 100 тис. куб. м., жовтень - 90 тис. куб. м., листопад - 200 тис. куб. м., грудень - 200 тис. куб. м.
Пунктом 3.3. Договору сторонами погоджено, що приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг споживання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі комерційного вузлі/вузлів обліку газу покупця.
За змістом п. 3.4. Договору покупець, не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, зобов'язується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобов'язується повернути покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.
Відповідно до п. 5.2 Договору сторони погодили, що ціна за 1000 куб.м. природного газу становить 1091,00 грн. з урахуванням збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом та без урахування податку на додану вартість. До сплати за 1000 куб.м. природного газу з ПДВ - 1091,00 грн, крім того ПДВ - 20% - 218,20 грн, всього з ПДВ - 1309,20 грн. 
Додатковими угодами №1, №2 від 20.03.2015, від 01.10.2015 сторонами вносились зміни щодо ціни газу в п. 5.2 Договору.
Згідно п. 5.3. Договору, загальна сума вартості природного газу за цим  договором складається із сум вартості місячних поставок газу.
Як вірно встановлено господарськими судами, позивачем на виконання умов Договору передано протягом січня - грудня 2015 року відповідачу природний газ, що підтверджується актами приймання-передачі від 31.01.2015 (на суму 222099,22 грн); від 28.02.2015 (на суму 208541,16 грн); від 31.03.2015 (на суму 196437,60 грн); від 30.04.2015 (на суму 114639,76 грн); від 31.10.2015 (на суму 232339,72 грн), від 30.11.2015 (на суму 446710,63 грн), від 31.12.2015 (на суму 462065,41 грн). Всього на загальну суму 1882833,50 грн.
Матеріалами справи підтверджується, що відповідач здійснив оплату отриманого природного газу за рахунок власних коштів: платіжним дорученням від 17.06.2016 №443 на суму 100000 грн, платіжним дорученням від 20.10.2016 № 495 на суму 37023,35 грн, платіжними дорученнями від 02.11.2016 №491, №492, №493, №494 на суму 250000 грн кожна, платіжним дорученням від 16.11.2016 №523 на суму 99703,05 грн. Всього на загальну суму 1236726,40 грн.  
Цивільні зобов'язання виникають з підстав, передбачених ст. 11 ЦК України, зокрема з договорів та інших правочинів. Частиною 7 статті 179 ГК України передбачено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів. 
У відповідності до ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.
Відповідно до ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. 
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
За приписами ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. ст. 525, 615 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Із зазначеною нормою кореспондується й ч. 1 ст. 193 ГК України,  відповідно до якої суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
В п. 6.1 Договору сторонами узгоджено, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) наступного за місяцем поставки газу.
Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).
Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання, настають наслідки, передбачені договором або законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 
За приписами ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.
Згідно ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.
Згідно з ч. 6 ст. 231 ГК України, штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.
В п. п. 7.1., 7.2. Договору сторонами узгоджено, що за невиконання або неналежне виконання договірних зобов'язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених чинним законодавством України, а також цим Договором, а у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1 цього договору він у безспірному порядку зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.
Неналежне виконання відповідачем договірних зобов'язань в частині своєчасності проведення розрахунку за одержаний природний газ стали підставою для звернення позивача з даним позовом про стягнення             268216,05 грн пені, 110414,42 грн інфляційних та 32731,91 грн 3 % річних, нарахованих за період з 15.05.2015 по 16.11.2016 по кожній поставці газу окрема з урахуванням проведених оплат.
Спір у даній справі виник у зв'язку з неналежним виконанням договірних зобов'язань згідно договору купівлі-продажу природного газу, який придбавався відповідачем виключно для виробництва теплової енергії, що споживається населенням (п. 1.2 Договору).
Так, у відповідності до ч. 2 ст. 97 Бюджетного кодексу України порядок та умови надання субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам визначаються Кабінетом Міністрів України.
У п. 16 ст. 14 Закону України "Про державний бюджет на 2015 рік" встановлено, що у 2015 році кошти, отримані до спеціального фонду Державного бюджету України згідно з відповідними пунктами частини третьої статті 15, частини третьої статті 29 і частини третьої статті 30 Бюджетного кодексу України, спрямовуються на реалізацію програм та заходів, визначених частиною четвертою статті 30 Бюджетного кодексу України, а кошти, отримані до спеціального фонду Державного бюджету України згідно з відповідними пунктами статей 11, 12 і 13 цього Закону, спрямовуються відповідно на, зокрема: субвенцію з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, опалення та постачання гарячої води, послуги з централізованого водопостачання, водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню та/або іншим підприємствам централізованого питного водопостачання та водовідведення, які надають населенню послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання, водовідведення, опалення та постачання гарячої води тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування (за рахунок джерел, визначених пунктами 8 і 9 статті 11 цього Закону).
Кабінетом Міністрів України постановою від 04.06.2015 №375 затверджено Порядок та умови надання у 2015 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, опалення та постачання гарячої води, послуги з централізованого водопостачання, водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню та/або іншим підприємствам централізованого питного водопостачання та водовідведення, які надають населенню послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання, водовідведення, опалення та постачання гарячої води тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування (далі - Постанова КМУ № 375 від 04.06.2015 або Порядок надання субвенцій у 2015 році).
Ці Порядок та умови визначають механізм надання у 2015 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, опалення та постачання гарячої води, послуги з централізованого водопостачання, водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню та/або іншим підприємствам централізованого питного водопостачання та водовідведення, які надають населенню послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання, водовідведення, опалення та постачання гарячої води тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування (п.1 Порядку надання субвенцій у 2015 році).
У п.п. 2, 3 Порядку надання субвенцій у 2015 році встановлено, що перерахування субвенції здійснюється на суму заборгованості, що утворилася на початок місяця, в якому проводяться розрахунки, і не погашена на дату укладення договору про організацію взаєморозрахунків; підставою для проведення розрахунків з погашення заборгованості є договір про організацію взаєморозрахунків, який укладається підприємствами, що виробляли, транспортували та постачали теплову енергію, послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, послуги з централізованого водопостачання і водовідведення населенню та/або іншим підприємствам централізованого питного водопостачання та водовідведення, які надають населенню послуги з централізованого водопостачання та водовідведення (далі - надавачі послуг), та іншими учасниками розрахунків з погашення заборгованості (далі - учасники розрахунків), у тому числі у разі заміни сторони у зобов'язанні під час здійснення розрахунків за електричну енергію та природний газ, згідно з довідкою, що підтверджує наявність в учасників розрахунків кредиторської та/або дебіторської заборгованості на дату укладення такого договору. 
Як вірно встановлено місцевим господарським судом, на виконання Постанови      Кабінету Міністрів України № 375 від 04.06.2015 між сторонами у даній справі, Головним управлінням Державної казначейської служби України в м. Києві, Департаментом фінансів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Департаментом житлово-комунальної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) було укладено два Договори про організацію взаєморозрахунків:
- №23/375-в від 23 листопада 2015 року на загальну суму 278 016,92 грн, з яких 278 016,90 грн - для погашення заборгованості за газ за 2014 рік та 0,02 грн - для погашення заборгованості за природний газ по договору №2459/15-ТЕ-41 купівлі-продажу природного газу від 30.12.2014.
- № 24/375-в від 23 листопада 2015 року на загальну суму 646107,08 грн, з яких 646107,08 грн - для погашення заборгованості за природний газ по договору №2459/15-ТЕ-41 купівлі-продажу природного газу від 30.12.2014.
Відповідно до частин 2 пунктів 11 зазначених Договорів про організацію взаєморозрахунків, сторони зобов'язались до проведення взаєморозрахунків не вчиняти дій з погашення заборгованості відповідно до договору.
З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що уклавши договори №23/375-в та №24/375-в від 23.11.2015, сторони тим самим змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений за спірним договором № 2459/15-ТЕ-41 купівлі-продажу природного газу від 30.12.2014.
Факт виконання відповідачем зобов'язань за цими договорами про організацію взаєморозрахунків підтверджується платіжними дорученнями від 25.11.2015 №2, №3 на суму 0,02 грн та 646107,08 грн, відповідно. Тобто прострочення оплати за умовами договорів № 23/375-в та №24/375-в від 23.11.2015 відсутнє.
30 листопада 2016 року набрав чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії, яким визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення" (далі - Закон № 1730).
Так, відповідно до ст. 1 названого Закону заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, зокрема, є кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Процедура врегулювання заборгованості - заходи, спрямовані на зменшення, списання та/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію шляхом проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості. Реєстр підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості - державна відкрита, загальнодоступна інформаційна система, що забезпечує збирання, накопичення, обробку, захист, облік та надання інформації про підприємства та організації, які є учасниками процедури врегулювання заборгованості відповідно до цього Закону.
Згідно зі статтею 2 Закону дія останнього поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.
Частиною першою статті 3 Закону передбачено, що для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства. 
Частиною третьою статті 7 Закону, якою врегульовано питання списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії, централізоване водопостачання та водовідведення, передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, визначено, що неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.
Таким чином, зазначеною частиною статті 7 Закону передбачено можливість уникнення боржником відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання як у спосіб ненарахування йому неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних так і у спосіб списання цих нарахувань. Право не нараховувати неустойку, інфляційні втрати, відсотки річних не ставиться в залежність від будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набрання чинності Законом.
При цьому, додаткові умови, крім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набрання чинності Законом, для звільнення боржника від відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання у сфері теплопостачання (не нарахування або списання сум неустойки, інфляційних нарахувань та відсотків річних) при відсутності кредиторської заборгованості на день набрання чинності законом, не вимагаються. Виконання цієї норми також не потребує включення підприємства до Реєстру.
Як свідчать матеріали справи, заборгованість відповідача за поставлений у січні-грудні 2015 природний газ, який використаний останнім для виробництва теплової енергії, що споживається населенням, погашена у повному обсязі за рахунок власних коштів - 16.11.2016 та за рахунок коштів субвенції - 25.11.2016, тобто до набрання чинності Законом України №1730.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає висновки судів першої та апеляційної інстанції про відсутність правових підстав для нарахування позивачем пені, 3% річних та інфляційних втрат на суму заборгованості за отриманий у січні-грудні 2015 відповідачем природний газ, та, відповідно, про відмову у задоволенні позову, правильним та таким, що узгоджується з наведеними нормами Закону. А відтак, підстав для скасування оскаржуваних рішення та постанови не вбачається.
Юридична особа бере участь у справі через свого керівника або члена виконавчого органу, уповноваженого діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, або через свого представника (стаття 56 Господарського процесуального кодексу України). Представником в суді може бути адвокат або законний представник (стаття 58 ГПК України).
Відповідно до статті 16 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом.
Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером.
Відповідач у справі скористувався свої правом на правничу допомогу в суді касаційної інстанції та уклав Договір про надання правової допомоги №15 від 09 липня 2018 року. На підставі Договору Відповідачем здійснено оплату послуг адвоката, що відповідно до статті 123 Господарського процесуального кодексу України відноситься до судових витрат (витрат, пов'язаних з розглядом справи).
Згідно умов договору № 9 від 18.01.2018 гонорар адвоката за представництво в суді першої інстанції має фіксований розмір, а в п. 1.2 договору чітко визначено умову щодо обсягу представництва інтересів замовника, виконання яких вбачається з матеріалів справи. Крім того, акт наданих послуг (виконаних робіт) складається лише після їх виконання.
Відповідно до пункту 8 частини З статті 165 Господарського процесуального кодексу України, Відповідач подає орієнтовний розрахунок суми судових витрат, які Відповідач поніс та очікує понести у зв'язку з розглядом справи.
Частиною 2 ст. 126 ГПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. 
Матеріали справи містять докази підтвердження факту здійснення адвокатом представницьких повноважень в інтересах відповідача, отже, надані представником документи в обґрунтування витрат на правничу допомогу є достатніми доказами в розумінні ст. 79 ГПК України для відшкодування їх за рахунок позивача в порядку ст. 129 ГПК України. 
У відповідності з ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. 
Матеріали справи свідчать про те, що суд першої інстанції та апеляційний господарський суд всебічно, повно і об'єктивно дослідили матеріали справи в їх сукупності, дали вірну юридичну оцінку обставинам справи та правильно, з дотриманням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права вирішили спір у справі. 
Відповідно до статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення суду з одних лише формальних міркувань.
Таким чином, доводи заявника касаційної скарги про порушення норм процесуального права та неправильне застосування судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права під час прийняття оскаржуваних процесуальних документів не знайшли свого підтвердження, у зв'язку з чим підстав для зміни чи скасування законних та обґрунтованих судових рішень колегія суддів Касаційного господарського суду України не вбачає.
З огляду на зазначене, Касаційний господарський суд України дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції слід залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.
Керуючись статтями 300, 301, пунктом 1 частини 1 статті 308, статтями 309, 314, 315 Господарського процесуального кодексу України Суд - ,
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 14.02.2018 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 07.05.2018 у справі №910/23017/17 - без змін.
2. Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                О.Баранець 

Судді                                                                                          Г.Вронська

                                                                                          Л.Стратієнко