ПОСТАНОВА
Іменем України

25 липня 2018 року 
Київ
справа №161/16573/16-а
адміністративне провадження №К/9901/17330/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Смоковича М. І.,
суддів: Білоуса О.В., Стрелець Т.Г., 
розглянувши у попередньому судовому засіданні у касаційній інстанції адміністративну справу № 161/16573/16-а
за позовом ОСОБА_1 до Відділу ведення Державного реєстру виборців Луцької міської ради про поновлення виборчих прав, провадження в якій відкрито
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду, прийняту 30 березня 2017 року у складі колегії суддів: головуючого - Старунського Д.М., суддів: Багрія В.М., Рибачука А.І.,
в с т а н о в и в :
У грудні 2016 року ОСОБА_1 (далі також - позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до Відділу ведення Державного реєстру виборців Луцької міської ради (далі також - відповідач) в якому просила:
визнати незаконним рішення відповідача - органу ведення Державного реєстру виборців внести дані до Державного реєстру виборців про відмову у задоволенні заяви позивача про зміну виборчої адреси у Державному реєстрі виборців, що міститься у відповіді відповідача;
зобов'язати відповідача внести дані до Державного реєстру виборців про зміну виборчої адреси позивача згідно з відомостями про місце знаходження (місце постійного проживання) позивача, що вказані у довідці про реєстрацію позивача як внутрішньо переміщеної особи.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначала, що є внутрішньо переміщеною особою та постійно проживає понад один рік за адресою: АДРЕСА_1.
Вказує, що займає активну громадську позицію і хоче приймати участь в якості виборця у всіх виборах за новим місцем свого постійного проживання, як внутрішньо переміщена особа та вважає своє нове місце проживання новою виборчою адресою, відомості про яку відповідач повинен внести до Державного реєстру виборців.
14 листопада 2016 року ОСОБА_1 звернулась до відповідача із заявою про включення її до списку виборців на місцевих виборах (про зміну виборчої адреси виборця).
Проте, листом від 15 листопада 2016 року за № 8-39/179 відповідач відмовив позивачу у зміні виборчої адреси, обґрунтовуючи свою відмову тим, що відсутні правові підстави для задоволення такої заяви, оскільки останньою не надані документи, що підтверджують її належність до місцевої територіальної громади, довідка про реєстрацію внутрішньо переміщеної особи не була врахована при розгляді даної заяви.
Таке рішення відповідача позивач вважає протиправним, у зв'язку з чим звернулась до суду з цим позовом.
Луцький міськрайонний суд Волинської області постановою від 19 грудня 2016 року позов задовольнив.
Визнав протиправною відмову Відділу ведення Державного реєстру виборців Луцької міської ради від 15 листопада 2016 року щодо внесення даних до Державного реєстру виборців про зміну виборчої адреси ОСОБА_1 у Державному реєстрі виборців.
Зобов'язав відділ ведення Державного реєстру виборців Луцької міської ради внести дані до Державного реєстру виборців про зміну виборчої адреси ОСОБА_1 згідно з відомостями про її місце знаходження (місце постійного проживання), що вказано в довідці про реєстрацію ОСОБА_1, як внутрішньо переміщеної особи.
Львівський апеляційний адміністративний суд постановою від 30 березня 2017 року скасував постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 грудня 2016 року та ухвалив нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог.
Статтею 327 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - КАС України), обумовлено, що судом касаційної інстанції в адміністративних справах є Верховний Суд.
За правилами частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
У касаційній скарзі позивач, посилаючись на те, що оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції було винесене при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, а також винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, просила скасувати його рішення, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
У запереченнях на касаційну скаргу представник відповідача зазначає, що касаційна скарга є необґрунтованою, а викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, оскільки скаржник не наводить належних підстав для того, щоб вважати, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував норми матеріального та процесуального права. Просив касаційну скаргу залишити без задоволення.
Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
Згідно з частиною другою статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Судами встановлено, що згідно довідки № 764001061 від 30 листопада 2015 року ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою та постійно проживає понад один рік за адресою: АДРЕСА_1.
14 листопада 2016  року ОСОБА_1 звернулась до відповідача із заявою про включення її до списку виборців на місцевих виборах (про зміну виборчої адреси виборця) згідно вказаної вище довідки.
Листом від 15 листопада 2016 року за № 8-39/179 відповідач відмовив позивачу у зміні виборчої адреси обґрунтовуючи свою відмову тим, що відсутні правові підстави для задоволення такої заяви, оскільки останньою не надані документи, що підтверджують її належність до місцевої територіальної громади (не зареєстрована), а довідка про реєстрацію внутрішньо переміщеної особи є недостатньою.
Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є документом, який засвідчує місце проживання особи, а так як позивачем підтверджено реєстрацію у м. Луцьку, то, відповідно до вимог законодавства, вона набуває прав виборця на чергових виборах за місцем свого нового постійного проживання у приймаючій місцевій територіальній громаді.
В свою чергу, суд апеляційної інстанції, який переглядав постанову суду першої інстанції, з такими висновками суду не погодився та зазначив, що довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи не є документом, до якого вносяться відомості про зареєстроване місце проживання особи, а тому заява ОСОБА_1, яка є внутрішньо переміщеною особою, щодо зміни її виборчої адреси на підставі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи без відповідної зміни реєстрації місця проживання є необґрунтованою і правомірно не задоволена відповідачем.
Верховний Суд висновки суду апеляційної інстанції вважає вірними та такими, що зроблені на підставі правильно застосованих норм матеріального та процесуального права.
Основні засади, організацію і порядок проведення виборів депутатів Верховної Ради Автономної Республіки Крим, обласних, районних, міських, районних у містах, сільських, селищних рад, сільських, селищних, міських голів та старост встановлено Законом України «Про місцеві вибори».
Право голосу на виборах депутатів міської ради, виборах міського голови мають громадяни України, які мають право голосу відповідно до статті 70 Конституції України, належать до відповідної територіальної громади та проживають в межах відповідного виборчого округу.
Громадяни України, які мають право голосу на відповідних місцевих виборах, є виборцями.
Документом, який посвідчує особу, підтверджує громадянство та засвідчує місце проживання виборця на місцевих виборах є: 1) паспорт громадянина України; тимчасове посвідчення громадянина України (для осіб, недавно прийнятих до громадянства України).
Належність громадянина до відповідної територіальної громади та проживання його на відповідній території визначається його зареєстрованим місцем проживання.
Згідно частин першої та другої  статті 8 Закону України «Про державний реєстр виборців», виборчою адресою виборця є адреса його житла або місця перебування виборця чи інша адреса, що замінює адресу житла виборця, яка є підставою для віднесення виборця до відповідної виборчої дільниці.
Виборча адреса виборця визначається за зареєстрованим місцем проживання та адресою житла виборця відповідно до Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».
Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання.
Статтею 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація - це внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та до паспортного документа про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси житла.
Разом з тим, зареєстроване місце проживання не повинно бути тимчасовим, як випливає зі статті 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», якою встановлено, що територіальна громада - жителі, об'єднані постійним проживанням у межах села, селища, міста, що є самостійними адміністративно-територіальними одиницями, або добровільне об'єднання жителів кількох сіл, що мають єдиний адміністративний центр.
Разом з тим, відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону.
За змістом статті 1 вказаного Закону, адресою покинутого місця проживання внутрішньо переміщеної особи в розумінні цього Закону визнається адреса місця проживання особи на момент виникнення обставин, зазначених у частині першій цієї статті, тобто у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, масових порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.
При цьому, колегія суддів зазначає, що згідно статті 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання здійснюється лише за однією адресою.
Надаючи аналіз зазначеним правовим нормам, Верховний Суд погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, що право участі на таких виборах повинні мати лише ті громадяни України, які постійно проживають на відповідній території та мають реєстрацією місця проживання на території відповідного села, селища, міста.
Саме місце реєстрації у паспорті громадянина України має ключове юридичне значення при вирішенні виборчих спорів щодо включення до списків виборців для голосування на чергових виборах, оскільки залежно від місця реєстрації виборця визначається його виборча адреса.
Як видно з матеріалів справи згідно паспортних даних ОСОБА_1 останнім місцем реєстрації є: АДРЕСА_2.
Згідно довідки № 764001061 від 30 листопада 2015 року, виданої ОСОБА_1, то така перебуває на обліку осіб, переміщених з тимчасово окупованої території України та місце перебування останньої зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1. Термін дії вказаної довідки продовжено до 29 листопада 2016 року та пред'являється із дійсним паспортом громадянина України, або іншим документом, що посвідчує особу.
Дана довідка та місце реєстрації затверджено Департаментом соціальної політики Луцької міської ради.
Отже, посилання позивача на Довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи не заслуговує на увагу, оскільки за Законом не є правовою підставою для зміни місця голосування виборця, тобто голосування не за виборчою адресою.
Таким чином, колегія суддів вважає, що суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог.
Приписами частини першої статті 341 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
З огляду на викладене, висновки суду апеляційної інстанції  щодо відмови у задоволенні позову є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення відсутні.
Доводи, які містяться в касаційній скарзі, висновків суду та обставин справи не спростовують.
Керуючись статтями 3, 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, суд
п о с т а н о в и в :
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду прийняту 30 березня 2017 року у цій справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                          М.І. Смокович 
Судді                                                                                                    О.В. Білоус
                                                                                                    Т.Г. Стрелець