Постанова 
Іменем України
06 червня 2018 року
м. Київ
справа № 640/20235/15-ц
провадження № 61-18856св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Курило В. П., 
Червинської М. Є.,
учасники справи:
позивачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5,
представник позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_6, 
відповідач - ОСОБА_7,
третя особа - Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6, на рішення Апеляційного суду Харківської області від 07 грудня 2016 року в складі колегії суддів: Кокоші В. В., Черкасова В. В., Міненкової Н .О.,
В С Т А Н О В И В:
У листопаді 2015 року ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_7, третя особа - Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, про позбавлення батьківських прав. 
На обґрунтування свої вимог посилалися на те, що 26 липня 1997 року ОСОБА_4 та ОСОБА_7 зареєстрували шлюб, який було розірвано рішенням Київського районного суду м. Харкова                                   від 11 листопада 2010 року. Від шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 року народилась дочка ОСОБА_5. Після розірвання шлюбу, дочка мешкає разом із матір'ю. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 16 червня 2011 року з                  ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 стягнуто аліменти на утримання дочки ОСОБА_5 у розмірі ? частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 20 грудня 2010 року і до досягнення дитиною повноліття. Зазначали, що протягом останніх п'яти років ОСОБА_7 ухилявся від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, з дочкою не спілкувався, додаткових витрат на лікування та розвиток дитини не надає, життям дочки не цікавиться. Останній раз бачився з дочкою у травні 2010 року. Увесь цей час ОСОБА_7 сплачував аліменти на утримання дочки не у повному розмірі.
Посилаючи на вказані обставини та вимоги статей 141, 145, 148, 150, 155, 164 СК України, позивачі просили суд позбавити ОСОБА_7 батьківських прав щодо неповнолітньої дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. 
Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 06 червня 2016 року позов задоволено.
Позбавлено батьківських прав ОСОБА_7 по відношенню до доньки,                        ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. 
 
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, оскільки з травня 2010 року з дочкою не спілкується, самоусунувся від виконання батьківських обов'язків.
 
Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 07 грудня 2016 року рішення Київського районного суду м. Харкова від 06 червня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позову відмовлено. 
 
Відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд виходив із недоведеності позовних вимог.
У січні 2017 року представник ОСОБА_4 - ОСОБА_6, подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційним судом неправильно досліджено всі обставини справи, не взято до уваги доводи та докази позивача у справі та неправильно застосовано норми матеріального права.
 
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
19 лютого 2018 року справа передана до Верховного Суду.
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Судами встановлено, що з 26 липня 1997 року ОСОБА_4. та ОСОБА_7 перебували у зареєстрованому шлюбі.
Від шлюбу у них ІНФОРМАЦІЯ_1 року народилась дочка ОСОБА_5.
Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 11 листопада 2010 року шлюб між ОСОБА_8, ОСОБА_7 розірвано ( а. с. 7).
Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 16 червня 2011 року з             ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_5 в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 20 грудня 2010 року і до досягнення дитиною повноліття.
Встановлено, що після розлучення між ОСОБА_4 та ОСОБА_7   склались неприязні стосунки, що унеможливлює їх спілкування.
Неповнолітня ОСОБА_5 зареєстрована та мешкає разом з матір'ю ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1, де для дитини створені належні умови для проживання та розвитку.
При підготовці письмового висновку з приводу доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_7 відносно неповнолітньої дочки ОСОБА_5,                     ІНФОРМАЦІЯ_1, Управлінням служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради не було встановлено фактів навмисного ухилення ОСОБА_7 від своїх батьківських обов'язків відносно дитини, а сама неповнолітня ОСОБА_5 не змогла обґрунтувати свою позицію щодо доцільності позбавлення її батька ОСОБА_7 батьківських прав.
Відповідно до висновку Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради від 26 лютого 2016 року № 123 орган опіки та піклування вважає за недоцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_7 відносно неповнолітньої дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Згідно з довідкою Головного управління ДФС у Харківської області у період з               12 липня 2013 року по 23 вересня 2015 року із заробітної плати ОСОБА_7 щомісячно утримувались аліменти на користь ОСОБА_4 на утримання неповнолітньої дочки за виконавчим листом № 2-1236/11/06, виданим Московським районним судом м. Харкова 30 серпня 2011 року.
У період з листопада 2015 року по жовтень 2016 року ОСОБА_7 добровільно сплачував аліменти на користь ОСОБА_4 на утримання неповнолітньої дочки шляхом направлення переказів через поштові відділення.
 
Відповідно до частини 1 статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.
Згідно з частинами 4 - 6 статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Відповідно до роз'яснень, викладених у пунктах 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.
 
Отже, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення, суд апеляційної інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням встановлених фактичних обставин справи і вимог статей 10, 60 ЦПК України 2004 року, обґрунтовано виходив з того, що позивачем належних та допустимих доказів, які б свідчили про умисне ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків та його винної поведінки не надано, і такі обставини судом не встановлені, та приймаючи до уваги висновок Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради від 26 лютого 2016 року № 123, згідно з яким орган опіки та піклування вважав за недоцільне позбавлення батьківських прав                      ОСОБА_7 відносно неповнолітньої дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, правильно вважав, що позбавлення батьківських прав є недоцільним.
Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судом апеляційної інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права.
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.
Керуючись статтями 389, 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6, залишити без задоволення.
Рішення Апеляційного суду Харківської області від 07 грудня 2016 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                      В. М. Коротун 
В. П.Курило
М. Є.Червинська