ПОСТАНОВА
Іменем України

16 травня 2018 року 

м. Київ
справа № 2а-10641/09/2670
адміністративне провадження № К/9901/1882/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді доповідача Кравчука В.М., 
суддів Берназюка Я.О., Стародуба О.П.
розглянув в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Кабінету Міністрів України на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.02.2010 (судді Пилипенко О.Є., Баранов Д.О., Кочан В.М.) та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 04.09.2014 (судді Беспалов О. О., Грибан І. О., Губська О. А.) у справі №2а-10641/09/2670 за позовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до Кабінету Міністрів України, треті особи - Міністерство палива та енергетики України, Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»,      Міністерство з питань житлово-комунального господарства України про визнання незаконними та скасування постанов.

І. ПРОЦЕДУРА

1.          28.08.2008 Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» (далі - позивач, КП «Харківські теплові мережі») звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Кабінету Міністрів України, в якому з урахуванням збільшених позовних вимог просило скасувати та визнати нечинними:
-          постанову Кабінету Міністрів України № 616 від 22.06.2009 р. «Про внесення змін до Постанови Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2008 року № 1082»;
-          постанову Кабінету Міністрів України № 1077 від 07.10.2009 р. «Про внесення змін до Постанови Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2008 року № 1082»;
-          постанову Кабінету Міністрів України № 616 від 22.06.2009 р. «Про внесення змін до Постанови Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2008 року № 1082»;
-          постанову Кабінету Міністрів України № 1077 від 07.10.2009 р. «Про внесення змін до Постанови Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2008 року № 1082»;
-          постанову Кабінету Міністрів України № 1241 від 25 листопада 2009 року «Про заходи щодо забезпечення надходжень до державного бюджету та розрахунків за природний газ» в частині пункту 2 «Змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України», які є додатком до Постанови Кабінету Міністрів України № 1241 від 25 листопада 2009 року.
2.          Підставами позову є невідповідність вказаних нормативно-правових актів ст.19 та 92 Конституції України, ч. 2 ст. 25, ст. 136, ч. 7 ст.179 Господарського кодексу України, ст.319, ст. 321, ч. 1 ст. 627, ч. 1 ст. 651, ст. 1074 Цивільного кодексу України, ст. 6 та 7 Закону України «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні», ст. 40 Закону України «Про Національний банк України», ст. 15 Закону України «Про захист економічної конкуренції», ст. 15 та 24 Закону України «Про оплату праці».
3.          Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.10.2010 адміністративний позов КП «Харківські теплові мережі» задоволено повністю.
4.          Треті особи у справі НАК "Нафтогаз України", Кабінет Міністрів України та Мінпаливенерго України подали апеляційні скарги.
5.          Ухвалами від 01.02.2011 Київський апеляційний адміністративний суд залишив без розгляду апеляційні скарги Кабінету Міністрів України та Мінпаливенерго України.
6.          Ухвалою від 05.04.2011 Київський апеляційний адміністративний суд апеляційну скаргу НАК "Нафтогаз України" залишив без задоволення, а постанову від 26.10.2010 - без змін.
7.          28.04.2014 третя особа НАК «Нафтогаз України» подала до Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.02.2014 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 05.04.2011.
8.          Ухвалою від 10.05.2011 Вищий адміністративний суд України відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою НАК «Нафтогаз України».
9.          29.04.2011 Кабінет Міністрів України подав до Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.02.2010, ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 05.04.2011.
10.          Ухвалою від 10.05.2011 Вищий адміністративний суд України відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою Кабінету Міністрів України.
11.          Ухвалою від 01.07.2014 Вищий адміністративний суд України касаційні скарги НАК "Нафтогаз України" та Кабінету Міністрів України залишив без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.02.2010 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 05.04.2011 залишив без змін.
12.          Крім того, ухвалою від 01.07.2014 Вищий адміністративний суд України задовольнив касаційну скаргу Кабінету Міністрів України, подану на ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 01.02.2011, скасував цю ухвалу, а справу направив до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про прийняття апеляційної скарги.
13.          Після перегляду в касаційному порядку ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 01.02.2011 про залишення апеляційної скарги без розгляду, ухвалою від 01.08.2014 відкрито апеляційне провадження за скаргою Кабінету Міністрів України та ухвалою від 04.09.2014 залишено без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.02.2010 залишено без змін.
14.          24.09.2014 Кабінет Міністрів України знову подав касаційну скаргу на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.02.2010 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 04.09.2014. При цьому постанова від 26.02.2010 вже була предметом касаційного розгляду, зокрема, й за касаційною скаргою Кабінету Міністрів України.
15.          Ухвалою від 26.09.2014 Вищий адміністративний суд України відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою Кабінету Міністрів України та відмовив у задоволенні клопотання про зупинення виконання судового рішення від 26.02.2010.
16.          05.01.2018 справу передано до Верховного Суду. Ухвалою від 05.05.2018 Верховний Суд прийняв справу до провадження. 

ІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

17.          03.12.2008 Кабінет Міністрів України прийняв Постанову № 1082 «Питання удосконалення схем розрахунків за використану електроенергію та природний газ».
18.          22.06.2009 р. Кабінет Міністрів України прийняв Постанову № 616 «Про внесення змін до Постанови Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2008 року № 1082». Зміни полягають у наступному. Пункт 2 замінено пунктами такого змісту:

« 2. Установити, що плата за теплову енергію від усіх категорій споживачів зараховується виключно на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за використаний природний газ комунальними підприємствами теплоенергетики, тепловими електростанціями, теплоелектроцентралями, котельнями та іншими суб'єктами господарювання, які провадять діяльність, пов'язану з постачанням теплової енергії (далі -підприємства теплоенергетики).
3. Визначити уповноваженим банком, який обслуговує поточні рахунки із спеціальним режимом використання підприємств теплоенергетики та їх відокремлених підрозділів, відкрите акціонерне товариство "Державний ощадний банк України" (далі - уповноважений банк).
4. Затвердити Порядок відкриття поточних рахунків із спеціальним режимом використання для зарахування коштів, що надходять як плата за послуги з теплопостачання, та проведення розрахунків за спожитий природний газ, що додається.5. Підприємства теплоенергетики та їх відокремлені підрозділи зобов'язані у місячний строк після набрання чинності цієї постанови укласти нові договори (додаткові угоди) з усіма категоріями споживачів із зазначенням відповідного поточного рахунка із спеціальним режимом використання для зарахування коштів, що надходять як плата за послуги з теплопостачання.6. Міністерству з питань житлово-комунального господарства внести в місячний строк після набрання чинності цієї постанови зміни до ліцензійних умов провадження господарської діяльності, пов'язаної із постачанням теплової енергії, передбачивши в умовах провадження такої діяльності обов'язок ліцензіата відкрити поточний рахунок із спеціальним режимом використання для зарахування коштів, що надходять як плата за послуги з теплопостачання, відповідальність за невиконання такої умови та порядок анулювання ліцензії у такому випадку».

19.          07.10.2009 Кабінет Міністрів України прийняв Постанову № 1077, якою також були внесені зміни до Постанови від 03.12.2008 № 1082, в тому числі: викладені в новій редакції абзац 1 пункту 2, пункти 3-4; внесені зміни до п. 5; викладений в новій редакції додаток «Реєстр нормативів відрахувань коштів, що надходять від усіх категорій споживачів теплової енергії на поточні рахунки із спеціальним режимом використання», до «Порядку відкриття поточних рахунків із спеціальним режимом використання для зарахування коштів, що надходять як плата за послуги з теплопостачання та проведення розрахунків за спожитий природній газ», затвердженого Постановою від 03.12.2009 р.      №1082.
20.          25.11.2009 Кабінет Міністрів України прийняв Постанову № 1241 «Про заходи щодо забезпечення надходжень до державного бюджету та розрахунків за природний газ». Згідно з п. 1 цієї Постанови внесені зміни і доповнення до ряду інших постанов, в тому числі до: Порядку відкриття поточних рахунків із спеціальним режимом використання для зарахування коштів, що надходять як плата за послуги з теплопостачання, та проведення розрахунків за спожитий природний газ, затверджений Постановою Кабміну від 03.12.2008 р. № 1082, а саме пункт 4 доповнено реченням такого змісту: «У разі неподання Мінжитлокомунгоспом у встановлений строк зазначеного реєстру розподіл коштів здійснюється на підставі реєстру, затвердженого та поданого наступного дня НАК «Нафтогаз Україна»; пункт 10 викладено в такій редакції: 

«У разі неподання уповноваженому банку нормативів відрахування коштів суми, що надходять за послуги теплопостачання, акумулюються на поточному рахунку із спеціальним режимом використання, відкритому підприємством теплоенергетики або його відокремленим підрозділом в уповноваженому банку, до надходження зазначених нормативів».

21.          Крім того, Постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2009 №616 був затверджений Порядок відкриття поточних рахунків із спеціальним режимом використання для зарахування коштів, що надходять як плата за послуги з теплопостачання, та проведення розрахунків за спожитий природний газ (п. 4 Постанови).
22.          Відповідно до постанов Кабінету Міністрів України від 07.10.2009 №10 та від 25.11.09 №1241 були внесені зміни до постанови Кабінету Міністр України від 03.12.2008 № 1082, які надавали більший термін для укладання нових договорів (додаткових угод) зі споживачами та уточнені деякі положень Порядку відкриття поточних рахунків із спеціальним режимом використання для зарахування коштів, що надходять як плата за послуги з теплопостачання та проведення розрахунків за спожитий природний газ.

ІІІ. АРГУМЕНТИ СТОРІН

23.          В обґрунтування позовних вимог позивач покликався на те, що прийняття відповідачем оскаржуваних постанов:
А) порушує принцип свободи договору юридичної особи у відносинах з банком, оскільки жоден закон не містить прямої вказівки про обов'язковість укладення договору з банківською установою про відкриття і обслуговування поточного рахунку із спеціальним режимом використання. Постанова в частині п.п. 1, 4, 6 суперечить ч. 7 ст. 179 ГК України та ч. 1 ст. 627 ЦК України; 
Б) порушує принцип свободи договору у відносинах з контрагентами позивача, оскільки законодавство не встановлює жодних обов'язків для юридичної особи чи її контрагентів вносити зміни у вже укладені договори на постачання теплоенергії. Постанова в частині п.п. 5 суперечить ч. 1 ст. 651 ЦК України;
В) Кабінет Міністрів України не наділений повноваженнями регулювати порядок відкриття і використання банківських рахунків, визначати режим їх використання. Постанова в частині п. 4 суперечить ст. 19 Конституції України, ст.ст. 6, 7 Закону України «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні», ст. 40  Закону України «Про Національний банк»;
Г) порушує вимоги законодавства про захист економічної конкуренції, оскільки жодним законом не передбачено обов'язку укладати договори на відкриття і обслуговування поточного банківського рахунку виключно з ВАТ «Державний ощадний банк України». Постанова в частині п. 3 прямо суперечить ч. 2 ст. 25 ГК України, ст. 15 Закону України «Про захист економічної конкуренції»;
Д) порушує право господарського відання позивача, оскільки особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Тому, п.п. 3. 4, 9, 10 Порядку відкриття поточних рахунків із спеціальним режимом використання для зарахування коштів, що надходять як плата за послуги з тепло постачання та проведення розрахунків за спожитий газ, затвердженому на підставі п.4 Постанови, суперечить ст. 92 Конституції України, ст. 319, 321, 1074 ЦК України, ст. 136 ГК України;
Е) порушує законодавство про оплату праці, оскільки п. 4 Постанови передбачає механізм списання коштів із банківських рахунків позивача без будь-якого врахування першочерговості виплат заробітної плати працівникам., що є порушенням ст.ст. 15, 24 Закону України «Про оплату праці».
24.          Представник відповідача проти позову заперечував, у задоволенні позову просив відмовити, надала письмові заперечення, у яких зазначила, що позивач вважає, що прийняття спірних постанов порушує його права як суб'єкта господарювання, оскільки КМУ встановив загальні правила здійснення господарської діяльності для підприємств і не надав жодної переваги будь-кому з постачальників. 
Прийняті постанови не порушують порядок регулювання та відкриття банківських рахунків, оскільки у них лише зазначається державна банківська установа у якій слід відкривати поточні рахунки, але їх відкриття регулюється банківським законодавством. Зазначає, що на банківські рахунки із спеціальним режимом  використання вносяться лише кошти, які надійшли як оплата за послуги, в порядку визначеному НБУ, тому на ці рахунки неможливо зарахувати кошти, що надходять як заробітна плата.

ІV. ОЦІНКА СУДІВ ПОПЕРЕДНІХ ІНСТАНЦІЙ (ПЕРШОЇ, АПЕЛЯЦІЙНОЇ, КАСАЦІЙНОЇ)

25.          Суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, відмовляючи в позові, виходили з наступного.
26.          Проаналізувавши частину 2 статті 6 та статтю 7 Закону України «Про нафту і газ» суди прийшли до висновку, що ні в цьому Законі, ні в інших нормативних актах, на які покликається відповідач, не вказано, що у нього є повноваження щодо встановлення схеми розрахунків за спожитий користувачами газ.
Законодавство не містить жодної прямої вказівки, обов'язку юридичної особи укладати договори на відкриття і обслуговування поточного банківського рахунку виключно з ВАТ «Державний ощадний банк України». Чинним законодавством України не передбачений обов'язок для позивача чи його контрагентів вносити зміни у вже укладені договори на постачання теплоенергії чи розірвання та переукладання таких договорів за вказівкою держави.
Такий висновок суди зробили виходячи з ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України, якою передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. 
Відповідно до ч. 7 ст. 179 Господарського суду України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів. 
При цьому, згідно ч. 3 ст. 179 Господарського кодексу України, укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.
27.          Застосовуючи в сукупності ч. 1 ст. 651 Цивільного кодексу України, пункт 6.3 ст. 6 Закону України «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні», ст. 40 Закону України «Про Національний банк України», суд прийшов до висновку, що порядок відкриття та функціонування банківських рахунків має визначатися нормативними актами Національного банку України, а в Кабінету Міністрів України такі повноваження відсутні.
28.          Крім того, суд звернув увагу на те, що Цивільний кодекс України містить конкретну норму, яка врегульовує питання обмежень прав особи на розпорядження коштами, які перебувають на його банківському рахунку. Так, відповідно до ст.1074 Цивільного кодексу України, обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду у випадках, встановлених законом. 
Отже, вставлення обов'язку для юридичних осіб відкриття поточних рахунків із спеціальним режимом використання для зарахування коштів, що надходять як плата за послуги з теплопостачання, та проведення розрахунків за спожитий природний газ, що додається, є прямим вручанням держави в господарську діяльність суб'єктів господарювання.
29.          Водночас, постанова Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.02.2010 та ухвала Київського апеляційного адміністративного суду від 05.04.2014 переглядались в касаційному порядку Вищим адміністративним судом України. Ухвалою від 01.07.2014 залишаючи без задоволення в касаційні скарги НАК "Нафтогаз України" та Кабінету Міністрів України, суд касаційної інстанції повністю погодився з висновками судів попередніх інстанцій.

V. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

30.          Касаційна скарга Кабінету Міністрів України містить наступні доводи:
А) приймаючи оскаржувані постанови, Кабінет Міністрів України діяв в межах свої повноважень, керуючись ст. 117 Конституції України та ст. 52 Закону України «Про Кабінет Міністрів України»;
Б) відповідно до ст.7 Закону України «Про нафту і газ» Кабінет Міністрів України оскаржуваними постановами встановив загальні правила здійснення господарської діяльності для підприємств, які визначені постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2008 № 1082 і не надавав жодної переваги будь-кому з таких постачальників;
В) Кабінет Міністрів України жодним чином не порушив порядок регулювання та відкриття банківських рахунків, а лише зазначив банківську установу в якій необхідно відкривати поточні рахунки із спеціальним режимом використання для зарахування для зарахування коштів, що надходять як плата за послуги з теплопостачання та проведення розрахунків за спожитий газ. Порядок відкриття ж самих рахунків регулюється іншими актами Національного банку України;
Г) суд не взяв до уваги, що Закон України «Про нафту і газ» є спеціальним законом, який регулює спірні правовідносини між учасниками спору;
Д) суд не надав належної оцінки доводам відповідача щодо наявності законодавчих особливостей та обмежень прав учасників ринку нафти і газу та суміжних ринків, передбачених Законом України «Про природні монополії»;
Е) суд не врахував, що ст. 648 ЦК України допускає укладення цивільного договору на підставі правового акту органу державної влади. При цьому ч. 1 ст. 649  ЦК України визначає, що розбіжності, які виникли між сторонами при укладенні договору на підставі правового акта органу державної влади вирішуються судом.

IV. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ

31.          Перевіривши доводи касаційної скарги на підставі встановлених судами фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні касаційної скарги Кабінету Міністрів України, зважаючи на таке.
32.          Як убачається з матеріалів справи, позовні вимоги КП «Харківські теплові мережі» про скасування та визнання нечинними оскаржуваних постанов Кабінету Міністрів України задоволено повністю постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.02.2010.
33.          Це судове рішення вже було предметом апеляційного та касаційного розгляду. Так, ухвалою від 01.07.2014 Вищий адміністративний суд України відмовив в задоволенні касаційних скарг НАК «Нафтогаз України» та Кабінету Міністрів України, а рішення судів попередніх інстанцій залишив без змін.
34.          Водночас, інше судове рішення (ухвала Київського апеляційного адміністративного суду від 04.09.2014), що є предметом цієї ж касаційної скарги Кабінету Міністрів України, постановлена внаслідок скасування судом касаційної інстанції ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 01.02.2011, якою свого часу апеляційну скаргу Кабінету Міністрів України було залишено без розгляду.
35.           Також колегія суддів звертає увагу, що ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 04.09.2014 в апеляційному порядку (фактично вдруге) переглядалась постанова Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.02.2010.
36.          Оцінюючи наведені скаржником аргументи, Суд виходить з такого, що всі аргументи Кабінету Міністрів України, наведені в касаційній скарзі, були ретельно перевірені та проаналізовані судами першої та апеляційної інстанції, та навіть касаційної інстанції, їм була надана належна правова оцінка. Жодних нових аргументів, які б доводили порушення норм матеріального або процесуального права, у касаційній скарзі не зазначено.
37.          Відповідно до ст. 24 КАС України Верховний Суд переглядає судові рішення місцевих та апеляційних адміністративних судів у касаційному порядку як суд касаційної інстанції.
38.          Як зазначено у ч. 4 ст. 328 КАС України, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.
39. Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.
40. До повноважень Верховного Суду не входить дослідження доказів, встановлення фактичних обставин справи або їх переоцінка, тобто об'єктом перегляду касаційним судом є виключно питання застосування права.
41. Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу остаточності рішень суду. Цей принцип, зокрема, полягає у тому,  що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов'язкового рішення суду лише тому, що вона має на меті домогтися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження суду касаційної інстанції стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру.
42. Враховуючи наведене, Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень і погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанції у справі, якими доводи скаржника відхилено.
43.          Відповідно до ст. 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій. 
44.          Відповідно до статті 139 КАС України відшкодування судових витрат суб»єкту владних повноважень не передбачено.
Керуючись ст. 343, 349, 350, 355, 356 КАС України, Суд -

П О С Т А Н О В И В:

1. Касаційну скаргу Кабінету Міністрів України залишити без задоволення.
2. Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.02.2010 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 04.09.2014 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач В.М. Кравчук

Суддя                                                                                                              Я.О. Берназюк

Суддя                                                                                                                           О.П. Стародуб