Постанова 
Іменем України 
07 червня  2018 року
м. Київ
 
справа № 755/11467/13-к
 
провадження № 51-435км18
Верховний Суд  колегією суддів Другої судової палати  Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів:                       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря 
судового засідання  ОСОБА_4 ,
 
за участю:
прокурора                ОСОБА_5 ,
виправданого          ОСОБА_6 ,
 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді провадження судом апеляційної інстанції, на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 19 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 21 грудня 2016 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12012110040000005, за обвинуваченням
 
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Корнелівка, Жидачівського району, Львівської області, проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
 
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1 і 2 ст. 172 КК України.
 
Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
 
Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 19 вересня 2016 року              ОСОБА_6  визнано невинуватим та виправдано у зв`язку з відсутністю в діянні складу злочинів, передбачених ч. ч. 1 і 2 ст. 172 КК України.
Залишено без розгляду цивільні позови та вирішено питання речових доказів у провадженні.
Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 21 грудня 2016 року вказаний вирок місцевого суду щодо  ОСОБА_6  залишено без змін.
Органом досудового розслідування  ОСОБА_6  обвинувачувався у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 172 КК України, а саме за грубе порушення законодавства про працю, за таких обставин.
Так, ОСОБА_6 перебуваючи на посаді генерального директора ПП «ВДК «Дім Вина «Скала», яке знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Луначарського, 24, у період з липня по жовтень 2012 року без укладення трудового договору та оформлення офіційних трудових відносин, використовував найману працю ОСОБА_7 , яка перебувала на посадах секретаря, адміністратора та бухгалтера, а за виконану роботу в порушення Закону України «Про оплату праці» виплачував заробітну плату в «конвертах», що призвело до несплати податку з доходів фізичних осіб, внесків до пенсійного фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, до фонду загального державного соціального страхування України на випадок безробіття, чим грубо порушив п.6 ч.1 ст. 2, ст. 24, ст. 24-1 Кодексу законів про працю.
Крім того, ОСОБА_6 з лютого по жовтень 2012 року без укладення трудового договору та оформлення офіційних трудових відносин, використовував найману працю      ОСОБА_8 , в якої на утриманні знаходяться діти до 14 років, яка перебувала на посадах секретаря, адміністратора та бухгалтера, а за виконану роботу в порушення Закону України «Про оплату праці» виплачував заробітну плату в «конвертах», що призвело до несплати податку з доходів фізичних осіб, внесків до пенсійного фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, до фонду загального державного соціального страхування України на випадок безробіття, чим грубо порушив п.6 ч.1 ст. 2, ст. 24, ст. 24-1 Кодексу законів про працю.
Виправдовуючи  ОСОБА_6 у вчиненні даних кримінальних правопорушень, суд першої інстанції послався на те, що перевірка ПП «ВДК «Дім Вина «Скала» 07 березня 2013 року за результатами якої складено акт від 07 березня 2013 року № 26-04-07/194 проведена з порушенням законодавчих вимог щодо її проведення, зокрема без пред`явлення наказу та направлення на перевірку, проведена не в приміщенні ПП «ВДК «Дім Вина «Скала», без згоди Держпраці України, не в присутності ОСОБА_6 та йому не надано акту на підписання.
Крім того, державним інспектором праці ОСОБА_9 у листі слідчому СВ Дніпровського РУ ГУ МВС України у м. Києві ОСОБА_10 від 07 березня 2013 року           № 26/03-07/409, надано оцінку діям ОСОБА_6 кваліфікуючи його дії за ознаками злочину, передбаченого ст. 172 КК України, були порушені вимоги законодавства, що призвело до порушення прав ОСОБА_6 . Разом із тим, постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 06 червня 2013 року дії Територіальної державної інспекції з питань праці у м. Києві було визнано протиправними.
Також, під час судового розгляду  ОСОБА_6 було надано копію листа про направлення інспекції по контролю за додержанням законодавства про зайнятість Київського міського центру зайнятості від 05 вересня 2012 року № 61 про те, що головний спеціаліст інспекції ОСОБА_11 направляється для перевірки дотримання законодавства про зайнятість населення ПП «ВДК «Дім Вина «Скала». Відповідно до акту № 43 від 11 вересня 2012 було проведено перевірку та порушень не виявлено.
За таких обставин, акт перевірки додержання суб`єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов`язкове  державне соціальне страхування    № 26-04-07/194 від 07 березня 2013 року на думку суду першої інстанції не може бути визнаний належним доказом.
Окрім того, суд першої інстанції визнав недопустимим доказом проведення обшуку 25 жовтня 2012 року в ПП «ВДК «Дім Вина «Скала», на який сторона обвинувачення посилається, як на один із доказів винуватості ОСОБА_6 . 
Також, потерпіла ОСОБА_7 показала, що вона написала заяву про визнання її потерпілою та давала показання під тиском міліції і прокурора, як і потерпіла  ОСОБА_8 .
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор ставить питання про скасування постановлених судових рішень щодо ОСОБА_6 і призначення нового розгляду у суді першої інстанції. Вказує на істотні порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Наголошує, що районний суд дав неправильну оцінку доказам, безпідставно визнав докази неналежними та недопустимими, що призвело до незаконності виправдання ОСОБА_6 .  Стверджує, що судом не проаналізовано докази, якими підтверджується винуватість ОСОБА_6 в інкримінованих злочинах. Не погоджується з наведеними в ухвалі апеляційного суду висновками щодо законності вироку суду першої інстанції та зазначає про її невідповідність вимогам ст. 419 КПК України, оскільки на його думку, у ній відсутні відповіді на всі доводи апеляційної скарги прокурора.  
 
Позиції інших учасників судового провадження
 
Засуджений ОСОБА_6 вважає касаційну скаргу прокурора необґрунтованою та просить залишити її без задоволення.
 
Прокурор ОСОБА_5 частково підтримав касаційну скаргу прокурора. 
 
Мотиви Суду
 
Заслухавши доповідь судді, доводи учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, наведені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла такого висновку. 
Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Положенням ч. 1 ст. 373 КПК України встановлено, що виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених пунктами 1 та 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.
За змістом ч. 3 ст. 22 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданий, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.
У своїй касаційній скарзі сторона обвинувачення вказує на безпідставне виправдання  ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, що, на думку Суду, є необґрунтованим.
Докази винуватості  ОСОБА_6 , на які посилалась сторона обвинувачення, перевірені судом та відповідно до статей 86, 87, 94 КПК України належним чином оцінені з точки зору їх допустимості, належності, достовірності та достатності.
Суд першої інстанції, ухвалюючи виправдувальний вирок, дослідив усі обставини, які могли мати значення для прийняття рішення у провадженні, повно й всебічно перевірив зібрані під час досудового розслідування докази, зробив ґрунтовний аналіз доказів, що були надані стороною обвинувачення, та дійшов правильного висновку про те, що сторона обвинувачення не довела допустимими і достатніми доказами винуватість  ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1 і 2 ст. 172 КК України.
З огляду на викладене, доводи прокурора про неправильну оцінку доказів обвинувачення, зроблену судом, колегія суддів вважає безпідставними та такими, що не ґрунтуються на матеріалах провадження та вимогах закону.
Також не заслуговують на увагу доводи прокурора про те, що вина ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення доведена низкою доказів, здобутими під час досудового розслідування та дослідженими в судовому засіданні, і вони спростовуються матеріалами провадження.
Суд апеляційної інстанції, розглядаючи апеляційну скаргу прокурора, ретельно перевірив наведені в ній доводи, дав на них вичерпну відповідь, й, залишаючи апеляційну скаргу без задоволення, зазначив в ухвалі достатні підстави, через які визнав її необґрунтованою.
Доводи касаційної скарги прокурора про те, що ухвала суду апеляційної інстанції є незаконною, необґрунтованою та невмотивованою, оскільки ним не надано належного аналізу оцінки доказів і не перевірено належним чином доводів, щодо доведеності вини ОСОБА_12 у вчиненні ним інкримінованих йому правопорушень, є безпідставними.
Апеляційний розгляд проведений відповідно до вимог кримінального процесуального закону. Доводи прокурора щодо безпідставності виправдання, істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, належним чином перевірені судом апеляційної інстанції, на них надані вмотивовані відповіді. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були б безумовними підставами для зміни чи скасування судових рішень, колегією суддів не встановлено, а тому підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.
Отже вирок суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду підлягають залишенню без змін.
 
Керуючись статтями 433, 436, 441, 442 КПК України , п. 15 «Перехідні положення» КПК України  (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII), Суд
 
у х в а л и в:
 
Вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 19 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 21 грудня 2016 року щодо  ОСОБА_6  залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді провадження судом апеляційної інстанції, - без задоволення.
 
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.
 
С у д д і:

ОСОБА_1                               ОСОБА_2                          ОСОБА_3