ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2018 року 
м. Київ

Справа №  910/10572/17 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Ткаченко Н.Г. - головуючого, Білоуса В.В., Жукова С.В.,
за участю секретаря судового засідання Гаращенко Т.М.

за участю представників: ПАТ "Банк Михайлівський" - адвоката Долича О.В., Уповноваженої особи Фонду гарантування владів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк Михайлівський " - Смолія Б.В., ТОВ "Лізингова компанія "Ельдорадо" - адвокатів Трещов А.О., Пустовойтової О.М., Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - Гуленка Ю.М. 

розглянувши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Ельдорадо"
на постанову Київського апеляційного господарського суду від 02.04.2018
та рішення Господарського суду міста Києва від 12.12.2017
у справі № 910/10572/17
за позовом Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Ельдорадо"
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Фонду гарантування вкладів фізичних осіб
про стягнення 147 215 155, 59 грн.,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2017  Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" (далі - ПАТ "Банк Михайлівський", позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Ельдорадо" (далі  ТОВ "Лізингова компанія "Ельдорадо", відповідач) про стягнення    147 215 155,59 грн., із яких 110 359 000,00 грн. боргу за кредитом,  30 934 431,50 грн. заборгованості за процентами, 3 874 764,43 грн. пені за несвоєчасно сплаченими процентами за користування кредитом, 65 646,20 грн. штрафу, 1 981 313,46 грн. інфляційних втрат.
Позовна заява ПАТ "Банк Михайлівський", з посиланням на приписи ст.ст. 509, 526, 610, 611, 625, 629, 1046, 1048, 1049, 1054 Цивільного кодексу України, ст.ст. 193, 216, 230, 345 Господарського кодексу України, ст.ст. 1, 3, 48 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" мотивована тим, що  ТОВ "Лізингова компанія "Ельдорадо" належним чином не виконувала зобов'язань за Кредитним договором  № 28/10-КЛ від 09.10.2014, внаслідок чого утворилась заборгованість по оплаті кредитних коштів та процентів за користуванням кредитом.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.11.2017 залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спорту, на стороні  позивача: Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - ФГВФО,  Фонд, третя особа ).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.12.2017 (судді - Ковтун С.А., Грєхова О.А., Удалова О.Г.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 02.04.2017 (судді - Мальченко А.О., Дикунська С.Я, Жук Г.А.), позов задоволено повністю, стягнуто з ТОВ "Лізингова компанія "Ельдорадо" на користь ПАТ "Банк Михайлівський" 110 359 000,00 грн. боргу за кредитом, 30 934 431,50 грн. заборгованості за процентами, 3 874 764,43 грн. пені за несвоєчасно сплаченими процентами, 65 646,20 грн. штрафу, 1 981 313,46 грн. інфляційних, стягнуто з ТОВ "Лізингова компанія "Ельдорадо"до Державного бюджету України 240 000,00 грн. судового збору. 
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд,  посилаючись на приписи ст.ст. 530, 610, 625, 1048, 1049, 1054  ЦК України,  статті 75 Закону України "Про банки і банківську діяльність", зазначив, що позивач виконав свої зобов'язання за договором, надавши відповідачеві кредитні кошти, здійснені відповідачем операції зі сплати процентів та погашення кредиту не відповідають механізму розрахунків у разі віднесення банку до категорії проблемних та є виключно коригуванням структури банківського балансу шляхом зміни обліку грошових зобов'язань, факт наявності у відповідача перед позивачем заборгованості за кредитом та за процентами належним чином доведений, документально підтверджений та відповідачем не спростований, у зв'язку з чим позовні вимоги є обґрунтованими.
Не погоджуючись з вказаними рішенням суду першої інстанції та постановою апеляційного господарського суду, ТОВ "Лізингова компанія "Ельдорадо" звернулося з касаційною скаргою, в якій просило скасувати постанову Київського апеляційного господарського суду від 02.04.2018 та рішення Господарського суду міста Києва від 12.12.2017 та прийняти нове рішення, яким у позові відмовити.

Підставами для скасування оскаржуваних судових рішень ТОВ "Лізингова компанія "Ельдорадо" зазначає порушення та неправильне застосування норм матеріального і процесуального права.

На думку заявника касаційної скарги, суди попередніх інстанцій неправильно застосували положення ст.ст. 1048, 1049, 1054  ЦК України,  статті 75 Закону України "Про банки і банківську діяльність", ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб"  та не  врахували, що розрахунки  між сторонами  на виконання кредитного договору здійснювались з   порушенням статті 75 Закону України "Про банки і банківську діяльність", оскільки з 22.12.2015  постановою Правління Національного банку України від 22.12.2015 № 917/БТ ПАТ "Банк Михайлівський" віднесено до категорії проблемних та запроваджено особливий режим контролю за діяльністю банку, а з 23.05.2016 рішенням Національного банку України №14/БТ банк віднесено до категорії неплатоспроможних, що є підставою для проведення розрахунків за особливою процедурою встановленою НБУ,  при цьому, судами не надано належної оцінки, тому, що 19.05.2016 між  сторонами укладався договір про  розірвання кредитного договору № 28/10-КЛ від 19.10.2014.

Фонд  відзиві на касаційну скаргу, посилаючись на приписи ст.ст. 530, 598, 599 ЦК України, ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", статті 75 Закону України "Про банки і банківську діяльність", зазначаючи про безпідставність доводів та вимог викладених у касаційній скарзі, просить залишити оскаржувані судові рішення без змін, а касаційну скаргу без задоволення.

ПАТ "Банк Михайлівський" у поясненнях на касаційну скаргу, заперечуючи задоволення касаційної скарги, посилався на приписи ст.ст. 1048, 1049, 1054  ЦК України,ст. 346 ГК України, не погоджується з твердженням заявника касаційної скарги щодо погашення заборгованості, а тому просить судові рішення у справі залишити без змін.

В судовому засіданні Касаційного господарського суду у складі Верховного суду 13.06.2018 оголошено перерву до 20.06.2018 до 9-20.

Заслухавши доповідь судді Ткаченко Н.Г., пояснення  представників учасників справи, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи касаційної скарги та доводи відзивів на касаційну скаргу, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга  не підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, 09.10.2014 між ПАТ "Банк Михайлівський" (банк) та ТОВ  "Лізингова компанія "Ельдорадо" (позичальник) було укладено Кредитний договір № 28/10-КЛ    (далі - договір).
У подальшому між сторонами було укладено ряд договорів про внесення змін до договору, якими вносилися зміни, зокрема, щодо розміру кредиту та порядку сплати процентів за його користування.
Так, відповідно до п.1.1 договору в редакції договору про внесення змін №6 від 04.02.2015 банк зобов'язується надати позичальнику кредит у розмірі                                  160 000 000,00 грн., а позичальник зобов'язується прийняти кредит, використати його за цільовим призначенням, сплатити плату за кредит та повернути банку кредит в повному обсязі в порядку та у строки, обумовлені цим договором.
Згідно з п. 1.2 договору кредит надається позичальнику у вигляді відновлювальної, відкличної кредитної лінії в межах ліміту кредитування, що вказаний в п. 1.1 договору, строком на 36 місяців, терміном з 09.10.2014 по 06.10.2017.
Відповідно до п. 1.3 договору в редакції договору про внесення змін №3 від 17.11.2014 позичальник зобов'язується сплачувати проценти за користування кредитом за попередній календарний місяць: - за траншами, наданими в строк з 09.10.2014 по 16.11.2014 включно - 30% річних; - за траншами, наданими починаючи з 17.11.2014 - 25% річних.
Пунктом 4.1 договору визначено, що позичальник зобов'язаний сплатити банку проценти за користування кредитом, які вважаються сплаченими в установлений строк, якщо їх сума в повному розмірі надійшла на рахунок №20681300174801 в ПАТ "Банк Михайлівський", код банку 380935 в день/строк, що зазначені у п. 1.3 цього договору. Якщо цей день не є банківським днем, то платіж повинен бути здійснений не пізніше наступного банківського дня.
Нарахування процентів за користування кредитом здійснюється у валюті кредиту на суму заборгованості за кредитом за весь час користування кредитом, починаючи з дня надання кредиту по день, що передує дню його повернення, із розрахунку факт/факт. При нарахуванні процентів враховується день надання та не враховується день повернення кредиту (п. 4.2 договору).
Згідно з п. 4.2.1 договору проценти нараховуються щоденно на фактичну суму і за весь час користування кредитом (на суму щоденного фактичного залишку заборгованості за кредитом).
Відповідно до п. 10.8 договору останній набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення відбитками їх печаток та діє до моменту виконання сторонами взятих на себе зобов'язань згідно умов даного договору в повному обсязі.
Як правильно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору позивач надав відповідачеві кредит у загальній сумі 235 406 000,00 грн. 
При цьому, судами попередніх інстанцій встановлено, постановою Правління Національного банку України від 22.12.2015 № 917/БТ ПАТ "Банк Михайлівський"  віднесено до категорії проблемних та запроваджено особливий режим контролю за діяльністю банку, банк віднесено до категорії проблемних строком до 180 днів та до кінця цього строку йому встановлено ряд обмежень (в тому числі не здійснювати кредитні операції в обсязі, що перевищує обсяг таких операцій на дату прийняття постанови (у розрізі валют) без урахування нарахованих доходів за цими операціями та обсягу зобов'язань з кредитування, що надані банкам і клієнтам). 
Згідно з п.п. 1,2 зазначеної постанови установлено факт здійснення ПАТ "Банк Михайлівський" ризикової діяльності та достроково припинено угоду від 26.11.2015 № 121, укладену між Національним банком України та ПАТ "Банк Михайлівський".
На підставі рішення Національного банку України від 23.05.2016 №14/БТ "Про віднесення ПАТ "Банк Михайлівський" до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 23.05.2016 №812 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "Банк Михайлівський" та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку".
Згідно з даним рішенням розпочато процедуру виведення ПАТ "Банк Михайлівський" з ринку шляхом запровадженням в ньому тимчасової адміністрації на один місяць з 23.05.2016 до 22.06.2016 включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора ПАТ "Банк Михайлівський", визначені статтями 37-39 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Ірклієнку Юрію Петровичу на один місяць з 23.05.2016 до 22.06.2016 включно.
Виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення від 13.06.2016 №991, відповідно до якого продовжено строки тимчасової адміністрації у ПАТ "Банк Михайлівський" з 23.06.2016 до 22.07.2016 включно. Відповідно до даного рішення продовжено повноваження уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ "Банк Михайлівський" Ірклієнка Юрія Петровича з 23.06.2016 до 22.07.2016 включно.
На підставі рішення Правління Національного банку України від 12.07.2016 №124-рш "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "Банк Михайлівський" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 12.07.2016 №1213 ПАТ "Банк Михайлівський" та делегування повноважень ліквідатора банку".
Згідно з зазначеним рішенням розпочато процедуру ліквідації ПАТ ПАТ "Банк Михайлівський" з 13.07.2016 до 12.07.2018 включно, призначено уповноважену особу Фонду гарантування та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ "Банк Михайлівський" провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Ірклієнку Юрію Петровичу з 13.07.2016 до 12.07.2018 включно.

Проте, в порушення умов договору відповідач своїх зобов'язань з повернення кредитних коштів та оплати процентів за їх користування не виконав, у зв'язку з чим ПАТ "Банк Михайлівський" з посиланням на приписи ст.ст. 509, 526, 610, 611, 625, 629, 1046, 1048, 1049, 1054 Цивільного кодексу України, ст.ст. 193, 216, 230, 345 Господарського кодексу України, ст.ст. 1, 3, 48 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб"  звернулося з позовом до суду.

Колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про задоволення позову, з огляду на таке.

Статтею 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.
Відповідно до статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з частиною 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до абзацу 1 ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов'язання в силу ст. 525 ЦК України не допускається.

Виходячи із викладеного, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, ухвалюючи рішення про задоволення заявлених позовних та посилаючись на те, що механізм розрахунків у разі віднесення банку до категорії проблемних було порушено ПАТ "Банк Михайлівський", але, в даному випадку розрахункові операції проведені між сторонами щодо виконання кредитних зобов'язань є виключно коригуванням структури банківського балансу шляхом зміни обліку грошових зобов'язань, про цю обставину було відому відповідачу при виконанні операцій з розрахунку по кредитним коштам. Щодо посилання відповідача на  договір від 19.05.2016 про розірвання кредитного договору, то зазначений договір не є належним доказом, що підтверджує виконання відповідачем своїх зобов'язань з повернення кредиту та сплати відсотків за його користування, враховуючи приписи ст. 626 ЦК України, не є документом, що фіксує факт здійснення операції з перерахування грошових коштів, при цьому, вказаний договір про розірвання не містить умов про його укладення саме у зв'язку з повним погашенням кредиту позичальником за кредитним договором.

Отже, зважаючи на обґрунтованість позивачем невиконання відповідачем зобов'язань  з погашення кредитних коштів за кредитним договором № 28/10-КЛ від 19.10.2014, суд касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про задоволення позову та стягнення 110 359 000,00 грн. боргу за кредитом,  30 934 431,50 грн. заборгованості за процентами, та  3 874 764,43 грн. пені за несвоєчасно сплаченими процентами за користування кредитом, 65 646,20 грн. штрафу, 1 981 313,46 грн. інфляційних втрат, у зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань за кредитним договором, з урахуванням ст.ст. 530,  610, 611, 612, 625 ЦК України.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд касаційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. 

У даній справі Верховний Суд дійшов висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в касаційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду попередньої інстанції.

Тоді як, згідно статті 1, 2 статті 2 Господарського процесуального кодексу України, в редакції з 15.12.2017, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов'язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Таким чином, Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду дійшов висновку,  що оскаржувані постанова апеляційного господарського суду та рішення суду першої інстанції про задоволення позову, прийняті у відповідності до фактичних обставин, згідно норм матеріального та процесуального права і підстав для їх зміни або   скасування не вбачається. 

Відповідно ч. 1 та ч. 2 ст. 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Оскільки суд дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає і підстав для скасування оскаржуваних судових рішень не вбачається, судові витрати відповідно до ст.129 ГПК України (в редакції, чинній після 15.12.2017) покладаються на ТОВ "Лізингова компанія "Ельдорадо".

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 240, 300, 301, 314, 315, 317 ГПК України, суд, - 

ПОСТАНОВИВ : 

Касаційну скаргу ТОВ "Лізингова компанія "Ельдорадо" залишити без задоволення. 

Постанову  Київського апеляційного господарського суду від 02.04.2018 та рішення Господарського суду міста Києва від 12.12.2017 у справі № 910/10572/17  залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття    та оскарженню не підлягає. 

Головуючий -                                                                                    Ткаченко Н.Г. 
                                                                 
Судді-  Білоус В.В.

                                                                                                            Жуков С.В.