Постанова
Іменем України
 
13 червня 2018 року 
м. Київ
 
справа № 647/2671/15-ц
 
провадження № 61-13535св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
 
головуючого - Висоцької В. С.,
суддів: Лесько А. О. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Фаловської І. М., 
Штелик С. П.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_4,
відповідач - селянське (фермерське) господарство «Южна Еліта»,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4на рішення Бериславського районного суду Херсонської області від 11 травня 2016 року у складі судді Захарчук В. В. та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 14 липня 2016 року у складі суддів: Борка А. Л., Кузнєцової О. А., Приходько Л. А.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У червні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до селянського (фермерського) господарства «Южна Еліта» (далі - СФГ «Южна Еліта») про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати.
 
Позовна заява мотивована тим, що з квітня 2010 року він працює на посаді водія у СФГ «Южна Еліта», проте заробітну плату не отримував, у зв'язку з чим звернувся до Бериславського РВ УМВС України в Херсонській області з заявою про невиплату йому заробітної плати, яка була внесена 23 вересня 2014 року до ЄРДР за № 12014230090001305 за ознаками злочину, передбаченого частиною 1 статті 175 КК України. Під час досудового розслідування було встановлено, що ОСОБА_4 з 2010 до 2014 року офіційно працював у СФГ «Южна Еліта» та йому нараховувалась заробітна плата, заборгованість із якої становить приблизно 115 000,00 грн. Ці обставини встановлені слідчим на підставі наданої довідки Новокаховської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Херсонській області. 27 листопада 2014 року постановою слідчого СВ Бериславського РВ УМВС України в Херсонській області кримінальне провадження було закрито, оскільки між ОСОБА_4 та СФГ «Южна Еліта» наявні цивільно-правові відносини, які вирішуються в судовому порядку. Також позивач зазначав, що неодноразово звертався до відповідача з вимогою про проведення з ним розрахунку за період з 01 квітня 2010 року до 01 вересня 2015 року із нарахованої, але не виплаченої заробітної плати в розмірі 51 943,00 грн, однак вони залишені відповідачем без уваги.
 
Рішенням Бериславського районного суду Херсонської області від 11 травня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 14 липня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.
 
Судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій мотивовані тим, що позивачем не надано належних доказів підтвердження факту прийняття його на роботу за конкретною кваліфікацією, професією, чи посадою; не надано доказів факту роз'яснення ОСОБА_4 як найманому працівнику його прав і обов'язків, умов праці. Також позивачем не доведено, що з ним було укладено письмовий трудовий договір. Не надано доказів того, що з 2010 року позивач приступив до роботи в СФГ «Южна Еліта» та фактично її виконував як водій автомобіля КАМАЗ. Також суду не було надано трудової книжки позивача, яка б підтвердила факт перебування позивача у трудових відносинах.
 
У касаційній скарзі, поданій 26 серпня 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4, посилаючись нанеправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані рішення, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій належним чином не дослідили надані позивачем письмові докази щодо обставин справи та не надали їм належної оцінки. Також зазначив, що судом необґрунтовано залишено без уваги постанову слідчого СВ Бериславського РВ УМВС України в Херсонській області щодо закриття кримінального провадження у справі, де також було встановлено факт перебування позивача у трудових відносинах з відповідачем.
 
Заперечення на касаційну скаргу відповідачем не подані.
 
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
15 березня 2018 року справу передано до Верховного Суду.
 
У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Дослідивши матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню.
 
Судом установлено, що позивач на підтвердження своїх вимог до відповідача посилався на постанову слідчого СВ Бериславського РВ УМВС України в Херсонській області від 27 листопада 2014 року про закриття кримінального провадження у справі у зв'язку з наявністю між ОСОБА_4 та СФГ «Южна Еліта» цивільно-правових відносин, які вирішуються в судовому порядку.
 
Зі змісту зазначеної постанови слідчого вбачається, що ОСОБА_4 з 
2010 року до 2014 року перебував у трудових відносинах з СФГ «Южна Еліта» та йому нараховувалась заробітна плата, заборгованість із якої становить приблизно 115 000,00 грн.
 
Позивачем надано довідку Новокаховської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного Управління ДФС у Херсонській області від 22 лютого 
2016 року № 205/10/21-02-05-13, яка доводить, що у відомостях, що містяться в Державному реєстрі фізичних осіб платників податків, відсутні дані щодо отримання ОСОБА_4 доходів від СФГ «Южна Еліта» (а. с. 67).
 
Суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку, що позивач не міг працювати у відповідача з квітня 2010 року, як той зазначає, оскільки в матеріалах справи наявна письмова заява ОСОБА_4 від 5 грудня 
2010 року, адресована голові СФГ «Южна Еліта», щодо прийняття на роботу трактористом-водієм.
 
Доказів того, що позивач був прийнятий на роботу в СФГ «Южна Еліта» та фактично приступив до її виконання, суду першої інстанції ОСОБА_4 не надано та усі обставини спростовуються показами свідків, які є членами та працівниками СФГ «Южна Еліта».
 
Суди першої та апеляційної інстанцій не взяли до уваги як належний доказ здійснення трудової діяльності ОСОБА_4 в СФГ «Южна Еліта», відомості про застраховану особу (ОСОБА_4), видані Управлінням пенсійного фонду України в Бериславському районі Херсонської області, згідно з якими йому було нараховано СФГ «Южна Еліта» заробітну плату за січень 2011 року у розмірі 470,50 грн, посилаючись на те, що вони оцінюються в сукупності з іншими досліджуваними в судовому засіданні доказами, як письмовими, отриманими від ОДПІ, так і показами свідків, які пояснили, що позивачу заробітна плата за цей період була призначена, але до роботи він не приступив.
Відповідно до статті 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган зобов'язується виплачувати робітникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Як передбачено статею 23 КЗпП України, трудовий договір може бути безстроковим, що укладається на невизначений строк, на визначений строк за погодженням сторін, що укладається на час виконання певної роботи.
Відповідно до статті 24 КЗпП України укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу. Трудовий договір укладається, як правило, у письмовій формі. Додержання письмової форми є обов'язковим при укладені трудового договору з фізичною особою. При укладенні трудового договору громадянин зобов'язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров'я та інші документи. Трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказ чи розпорядження не були видані, але працівника фактично було допущено до роботи.
Як роз'яснено в пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 
06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота провадилась за розпорядженням чи з відома власника або уповноваженого ним органу.
 
Відповідно до статті 48 КЗпП України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві в установі, організації.
 
Згідно зі статтею 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.
 
Аналогічне визначення заробітної плати міститься й у статті 1 Закону України «Про оплату праці».
 
Суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, дійшов висновку, що оскільки позивачем не надано належних доказів, що між сторонами було укладено письмовий трудовий договір, або що позивач фактично приступив до виконання трудових обов'язків водія автомобіля КАМАЗ в СФГ «Южна-Еліта», то позов задоволенню не підлягає.
 
З такими висновками суду першої та апеляційної інстанцій Верховний Суд погодитись не може з огляду на таке.
 
Стаття 11 ЦПК України 2004 року встановлює, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
 
Відповідно до статті 212 ЦПК України 2004 року суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.
 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції зазначив, що позивачем не наданого жодного належного доказу того, що між позивачем та відповідачем існували трудові відносини.
 
Проте з матеріалів справи вбачається, що позивачем надано до суду форму ОК-5, видану Управлінням пенсійного фонду України в Бериславському районі Херсонської області 02 жовтня 2015 року, з якої видно, що за період з 01 січня 2011 року до 31 січня 2013 року та за березень 2013 року СФГ «Южна-Еліта» нараховувало заробітну плату застрахованій особі ОСОБА_4 (а. с. 30).
 
На запит суду першої інстанції від 03 лютого 2016 року стосовно надання інформації, чи нараховувалась позивачу заробітна плата за період з 2011 по 2014 роки було надано форму ОК-5 від 08 лютого 2016 року, з якої вбачається, що СФГ «Южна-Еліта» нараховувало заробітну плату застрахованій особі ОСОБА_4 лише за січень 2011 року у розмірі 
470,50 грн (а. с. 45).
 
Начальник Управління пенсійного фонду України в Бериславському районі Херсонської області у своєму листі від 26 лютого 2016 року повідомив суду, що 24 грудня 2015 року СФГ «Южна-Еліта» до реєстру застрахованих осіб внесло корегуючі звіти, якими відомості про нарахування заробітної плати застрахованій особі ОСОБА_4 з 01 лютого 2011 року до 31 січня 2013 року та за березень 2013 року скасувало та зазначило, що нарахування заробітної плати за цей період здійснювалося іншому працівникові (а. с. 52).
 
Суд першої інстанції всупереч вимогам статті 212 ЦПК України 2004 року в своєму рішенні надав оцінку лише формі ОК-5, виданій Управлінням пенсійного фонду України в Бериславському районі Херсонської області від 
08 лютого 2016 року, залишивши без уваги наявну в матеріалах справи форму ОК-5 від 02 жовтня 2015 року, видану тим же управлінням пенсійного фонду.
 
Відповідно до частини третьої статті 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (у редакції, чинній на час виникнення правовідносин) відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе власник (власники) або уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством відповідно до законодавства та установчих документів.
 
Відповідно до пунктів 1, 2, 4 частини 2 статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (у редакції, чинній на час виникнення правовідносин) платник єдиного внеску зобов'язаний: своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; вести облік виплат (доходу) застрахованої особи та нарахування єдиного внеску за кожним календарним місяцем і календарним роком, зберігати такі відомості в порядку, передбаченому законодавством; подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування. У разі надсилання звітності поштою вона вважається поданою в день отримання відділенням поштового зв'язку від платника єдиного внеску поштового відправлення із звітністю.
 
Відповідно до частин першої другої статті 26 вказаного Закону посадові особи платників єдиного внеску несуть адміністративну відповідальність за: порушення порядку нарахування, обчислення і строків сплати єдиного внеску; неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності щодо єдиного внеску; подання недостовірних відомостей, що використовуються в Державному реєстрі, інших відомостей, передбачених цим Законом. Застраховані особи, які не подають інформацію для внесення до Державного реєстру або подають недостовірну інформацію, притягаються до відповідальності згідно із законом.
 
Дані про нарахування заробітних плат працівникам подавалися до Управління пенсійного фонду України в Бериславському районі Херсонської області посадовими особами відповідача, а тому суд мав надати оцінку наявним у матеріалах справи доказам, а саме формам ОК-5, які за своїм змістом суперечать одна одній.
 
Таким чином, суд першої інстанції наявні у справі докази належно не дослідив та не з'ясував, чому відповідачем зміни до реєстру застрахованих осіб відносно позивача були внесені лише після того, як той звернувся з позовом до суду, та не встановив, на якій підставі здійснювалися нарахування за формою ОК-5, виданою позивачу у жовтні 2015 року.
 
Поза увагою суду залишився той факт, що з постанови слідчого від 
27 листопада 2014 року про закриття кримінального провадження вбачається, що заборгованість відповідача перед позивачем із заробітної плати становила приблизно 115 000,00 грн, а з довідки Новокаховської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного Управління ДФС у Херсонській області було встановлено, що позивачу у період з 2010 року до 
2014 року нараховувалась заробітна плата.
 
Таким чином, суди першої та апеляційної інстанцій на наведені обставини справи уваги не звернули та залишили поза увагою, той факт, що посадові особи СФГ «Южна-Еліта» подавали за період з 01 січня 2011 року до 31 січня 2013 року та за березень 2013 року до державних органів звіти щодо сум нарахованих єдиних внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на ОСОБА_4, за надання недостовірної інформації до уповноважених органів державної влади відповідальні за це особи несуть встановлену законодавством відповідальність, відповідно подача таких звітів може свідчити про наявність у ці періоди трудових правовідносин з 
ОСОБА_4
 
Апеляційний суд на такі порушення суду першої інстанції уваги не звернув і також не надав належної оцінки даному факту.
 
Оскільки зазначені процесуальні порушення унеможливлюють встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, касаційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд.
 
Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги скасовує судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передає справу повністю або частково на новий розгляд, для продовження розгляду.
 
Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, а саме якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.
 
За викладених обставин постановлені у справі судові рішення підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ :
 
Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.
 
Рішення Бериславського районного суду Херсонської області від 11 травня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 14 липня 
2016 року скасувати.
 
Справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий   Судді | В. С. Висоцька   А. О. Лесько   С. Ю. Мартєв   І. М. Фаловська   С. П. Штелик