Постанова
Іменем України
 
23 липня 2018 року
м. Київ
 
справа №  127/1010/17
провадження № 61-34229св18
 
Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Олійник А.С., Усика Г.І., 
 
учасники справи:
 
позивач - ОСОБА_4,
відповідач - фізична особа-підприємець ОСОБА_5,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення  Апеляційного суду Вінницької області від 13 вересня 2017 року у складі колегії суддів: Шемети Т. М., Зайцева А. Ю., Панасюка О. С.,
ВСТАНОВИВ:
У січні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 (далі - ФОП ОСОБА_5) про розірвання договору, стягнення коштів, відшкодування моральної шкоди.
 
Позовна заява мотивована тим, що 06 грудня 2016 року між ним та ФОП ОСОБА_5 укладено договір купівлі-продажу, за умовами якого ним придбано ліжко «Каміла-4», вартістю 13 357 грн, яке 24 грудня 2016 року було доставлено й складене представником продавця. Виявивши, що товарний вид ліжка не відповідає замовленому та містить недоліки, він наступного дня повернув його до салону меблів, з вимогою розірвати договір купівлі-продажу ліжка та повернути сплачені за нього кошти, яка відповідачем задоволена не була, що змусило його звернутися до суду з даним позовом. 
 
Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 21березня 2017 року позов задоволено частково. Розірвано договір купівлі-продажу товару № 003-12-2016, укладений 06 грудня 2016 року між ФОП ОСОБА_5 та ОСОБА_4 Стягнуто з ФОП ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 13 357 грн сплаченої  за товар суми та 500 грн на відшкодування моральної шкоди. Вирішено питання щодо судових витрат.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки товар, придбаний позивачем, виявився неналежної якості, є підстави для розірвання договору купівлі-продажу вказаного товару та стягнення сплачених за нього коштів, а також відшкодування моральної шкоди, завданої протиправними діями відповідача в розмірі 500 грн.
 
Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 13 вересня 2017 року апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_5 задоволено. Заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 21 березня 2017 року скасовано, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено. 
 
Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що позивач не надав належних і допустимих доказів істотних недоліків товару, у зв'язку з чим підстав для розірвання договору та повернення коштів немає.
 
09 жовтня 2017 року  ОСОБА_4 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення апеляційного суду скасувати і залишити в силі рішення суду першої інстанції.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційним судом не враховано те, що споживач має право розірвати договір та повернути товар як неналежної якості (стаття 8 Закону України «Про захист прав споживачів»), так і якісний товар (стаття 9 Закону України «Про захист прав споживачів»), а також безпідставно визнано докази позивача про наявність у придбаному товарі недоліків неналежними та взято до уваги надані відповідачем докази про відповідність придбаного товару ГОСТ 19917-93 «Мебель для сидения и лежания. Общие технические условия».
 
Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження. 
 
Статтею 388 ЦПК України, в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд. 
 
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
04 червня 2018 року справа № 127/1010/17 за позовом ОСОБА_4 до ФОП ОСОБА_5 про розірвання договору, стягнення коштів, відшкодування моральної шкоди надійшла до Верховного Суду.
 
Станом на час розгляду справи Верховним Судом відзивів (заперечень) на касаційну скаргу не надходило. 
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.
 
Згідно з пунктом 22 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб. 
 
Частиною другою статті 678  ЦК Українипередбачено, що у разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов'язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявилися неодноразово чи з'явилися знову після їх усунення) покупець має право за своїм вибором: 1) відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару.
 
Статтею 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що істотний недолік - це недолік, який робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, виник з вини виробника (продавця, виконавця), після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин і при цьому наділений хоча б однією з нижченаведених ознак: він взагалі не може бути усунутий; його усунення потребує понад чотирнадцять календарних днів; він робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором.
 
Відповідно до частин першої та другої статті 8 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку недоліків споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством, має право вимагати: 1) пропорційного зменшення ціни; 2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; 3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару. У разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством, і на підставі обов'язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виконавця: 1) розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) заміни товару на такий же товар або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), товар. 
 
Частиною 14 статті 8 Закону України «Про захист прав споживачів»  передбачено, що вимоги споживача, передбачені цією статтею, не підлягають задоволенню, якщо продавець, виробник (підприємство, що задовольняє вимоги споживача, встановлені частиною першою цієї статті) доведуть, що недоліки товару виникли внаслідок порушення споживачем правил користування товаром або його зберігання. Споживач має право брати участь у перевірці якості товару особисто або через свого представника.
 
Судами встановлено, що 06 грудня 2016 року між ФОП ОСОБА_5 та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу № 003-12-216, згідно якого позивач придбав у відповідача ліжко «Каміла-4», вартістю 13 357 грн.
 
Відповідно до акта прийому-передачі по кількості та якості меблів до договору № 003-12-216 від 06 грудня 2016 року, продавець 24 грудня 2016 року о 12 годині 50 хвилин передав, а  покупець - ОСОБА_4 прийняв товар - ліжко «Каміла-4», при цьому засвідчив своїм підписом, що претензій до комплектності та якості товару не має.
 
25 грудня 2016 року ОСОБА_4 звернувся до салону меблів із письмовою заявою про розірвання договору купівлі-продажу товару та повернення сплачених за товар коштів у зв'язку з виявленими недоліками, зазначивши у графі пошкодження про неякісно виконану обшивку, затяжки, складки, неякісно виконані ламелі, похибку у розмірах більш ніж допустиму, невідповідність товарного вигляду заявленому, а також про те, що  продавець не провів огляд товару перед продажем, запевнивши в якості відповідно до заявленого, що не відповідає дійсності. 
 
Відповідно до статті 673 ЦК України продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу. У разі відсутності в договорі купівлі-продажу умов щодо якості товару продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, придатний для мети, з якою товар такого роду звичайно використовується. Якщо продавець при укладенні договору купівлі-продажу був повідомлений покупцем про конкретну мету придбання товару, продавець повинен передати покупцеві товар, придатний для використання відповідно до цієї мети.
 
Визначення поняття гарантії якості товару міститься у частині першій статті      675 ЦК України, якою передбачено, що товар, який продавець передає або зобов'язаний передати покупцеві, має відповідати вимогам щодо його якості в момент його передання покупцеві, якщо інший момент визначення відповідності товару цим вимогам не встановлено договором купівлі-продажу. 
 
Під гарантією якості товару слід розуміти ручання продавця про відсутність у товарі в момент його передачі або в інший момент, встановлений у договорі, недоліків по якості товару, що знижують його вартість або не дозволяють використовувати відповідно до мети, передбаченої договором. За загальним правилом, товар повинен відповідати вимогам по якості у момент його передачі від продавця до покупця. Це означає, що наслідки, які встановлені законодавством, зокрема частиною другою статті 678 ЦК України та частиною першою статті  8 Закону України «Про захист прав споживачів», при реалізації продавцем неякісної продукції настають у випадку, коли недоліки товару мали місце на час його передання покупцеві, але не були і не могли бути виявлені останнім у момент передання. Тобто вказані недоліки стосуються експлуатаційних (споживчих) властивостей товару і не пов'язані з його механічним пошкодженням, які можна виявити шляхом візуального огляду.
 
Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку про те, що встановлений частиною другою статті 679 ЦК України обов'язок продавця довести факт виникнення недоліків товару після його передання покупцеві (якщо продавцем надані гарантії щодо якості товару) покладається на нього у випадку, коли такі недоліки не є очевидними, оскільки в такому випадку покупець має можливість виявити ці недоліки і відмовитися від укладення договору або укласти його на інших умовах. Якщо ж покупець, маючи реальну можливість оглянути товар і виявити у ньому очевидні дефекти, не скористався цим правом до передання йому товару, а виявив їх після такого передання, то тягар доведення відповідно до частини першої статті 679 ЦК Українипокладається на нього.
 
Отже, правове значення для правильного вирішення цієї справи має не факт наявності чи відсутності наданої продавцем гарантії щодо якості товару, а час (момент) виявлення покупцем недоліків товару - до чи після його передання покупцеві. 
 
За обставинами справи, недоліки ліжка «Каміла-4» були виявлені ОСОБА_4 після передання йому придбаного товару продавцем, за відсутності  об'єктивних перешкод, які позбавляли його оглянути товар перед його отриманням та виявити вказані недоліки.  
 
Належних і допустимих доказів того, що виявлені ним недоліки товару є істотними та виникли до передання його покупцеві, ОСОБА_4 суду не надав. Разом з тим, ФОП ОСОБА_5, який є виробником замовленого позивачем товару, надано висновок державної санітарно-епідеміологічної експертизи, згідно якого підтверджено відповідність ліжка «Каміла-4» ГОСТ 19917-93 «Мебель для сидения и лежания. Общие технические условия».
 
Оскільки виявлені позивачем недоліки не є істотними в розумінні Закону України «Про захист прав споживачів», тому відсутні підстави для розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми, а відтак відсутні підстави для задоволення позову.
 
Відповідно до статті 212 ЦПК України 2004 року в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваного рішення, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. 
 
Оскаржуване судове рішення містить висновки щодо результатів оцінки зібраних у справі доказів, що відповідає вимогам статей 213-215, 316 ЦПК України 2004 рокущодо законності й обґрунтованості. 
 
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, апеляційний суд правильно визначився із характером спірних правовідносин, вірно застосувавши вищенаведені положення Закону України «Про захист прав споживачів» та ЦК України, дотримавшись норм ЦПК України2004 року, дійшов до правильного висновку про те, що ОСОБА_4 не довів факту наявності істотних недоліків товару та того, що вони виникли з вини відповідача ФОП ОСОБА_5
 
Враховуючи, що підстав для задоволення позовних вимог про розірвання договору купівлі-продажу немає, апеляційний суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав для стягнення на користь позивача грошових коштів, сплачених за придбаний товар. 
 
Такі висновки суду апеляційної інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, доказам у справі надана належна правова оцінка.
 
Доводи касаційної скарги в частині неналежності доказів, наданих відповідачем, висновків судів не спростовують, а направлені виключно на переоцінку фактичних обставин справи і доказів, що знаходиться поза межами повноважень касаційної суду (стаття 400 ЦПК України).
 
Доводи касаційної скарги ОСОБА_4 щодо наявності у нього, передбаченого статтею 9 Закону України «Про захист прав споживачів» права на повернення якісного товару є безпідставними, оскільки даний позов заявлено з підстав придбання саме неякісного товару із застосуванням наслідків, передбачених статтею 8 Закону України «Про захист прав споживачів».
 
Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). 
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення апеляційного суду - без змін.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Касаційного цивільного суду
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.
 
Рішення Апеляційного суду Вінницької області від 13 вересня 2017 року залишити без змін. 
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді: | В. О. Кузнєцов
| А.С. Олійник
| Г.І. Усик