Постанова
Іменем України
04 липня 2018 року 
м. Київ
 
справа № 415/1664/16-ц
провадження № 61-1045св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Стрільчука В. А.,
суддів:                 Кузнєцова В. О.,                           Погрібного С. О., 
                              СтупакО. В. (суддя-доповідач), Усик Г. І.,            
 
учасники справи: 
позивач - ОСОБА_3, 
відповідач - ОСОБА_4,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Апеляційного суду Луганської області від 01 грудня 2017 року у складі суді Коротенко Є. В., 
 
ВСТАНОВИВ:
 
У квітні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім'єю, без реєстрації шлюбу та визнання права власності на майно як на частку у спільній сумісній власності подружжя.
 
Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 27 жовтня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.
 
Не погоджуючись з рішенням суду, 17 листопада 2017 року представник ОСОБА_3 - ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу.
 
Ухвалою Апеляційного суду Луганської області від 22 листопада 2017 року визнано підстави пропуску строку на апеляційне оскарження зазначені представником ОСОБА_3 - ОСОБА_6 у заяві про поновлення строку, неповажними. Апеляційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, а саме: подати до суду клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням інших підстав для поновлення строку.
 
Визнаючи неповажними причини пропуску строку на апеляційне оскарження, суд апеляційної інстанції вказав на те, що представник апелянта був присутній у судовому засіданні під час проголошення вступної та резолютивної частини рішення. Повний текст оскаржуваного рішення ОСОБА_6, який діє за довіреністю від імені ОСОБА_3, отримав особисто 06 листопада 2017 року, проте до суду першої інстанції звернувся із апеляційною скаргою лише 17 листопада 2017 року.
 
01 грудня 2017 року представник ОСОБА_3 - ОСОБА_6 подав заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження, в якій вказав на те, що 31 жовтня      2017 року він подав до суду заяву про отримання повного тексту рішення суду           від 27 жовтня 2017 року. Проте працівники суду повідомили, що повний текст судового рішення не виготовлено. Лише після його неодноразових звернень телефонним зв'язком 06 листопада 2017 року він отримав повний текст рішення суду.
 
Ухвалою Апеляційного суду Луганської області від 01 грудня 2017 року визнано неповажними підстави пропуску строку на апеляційне оскарження, зазначені представником ОСОБА_3 - ОСОБА_6 у заяві про поновлення строку. У задоволенні заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження відмовлено. Відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_6 на рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 27 жовтня 2017 року.
 
Відмовляючи у відкритті провадження, суд апеляційної інстанції вказав на те, що наведені апелянтом підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження не пов'язані з об'єктивними, істотними перешкодами для своєчасної реалізації права на апеляційне оскарження. Крім того, подаючи заяву про поновлення строку, представник ОСОБА_3 не змінив підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження.
 
У грудні 2017 року ОСОБА_3 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Апеляційного суду Луганської області від 01 грудня 2017 рокув якій просила скасувати ухвалу та передати справу до суду апеляційної інстанції для нового розгляду апеляційної скарги, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права. Вказувала на те, що причиною пропущення нею строку на апеляційне оскарження є порушення судом терміну складання повного тексту судового рішення.
 
Ухвалою Верховного Суду від 15 січня 2018 року відкрито касаційне провадження в указаній справі, а ухвалою від 18 червня 2018 року справу призначено до судового розгляду.
 
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу. 
 
Частиною четвертої статті 411 ЦПК України передбачено, що справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до  суду першої інстанції.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню.
 
Однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, установлених законом.
 
Однією з основних гарантій права сторони на судовий захист є право оскарження судових рішень (стаття 129 Конституції України). Реалізація цього права здійснюється, зокрема, шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій.
 
Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом        (стаття 8).
 
Право на ефективний судовий захист закріплено також у статті 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року та в статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (далі - Конвенція).
 
За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
 
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини у статті 6 Конвенції, якою передбачено право на справедливий суд, не встановлено вимоги до держав засновувати апеляційні або касаційні суди. Там, де такі суди існують, гарантії, що містяться у вказаній статті, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (пункт 25 рішення у справі «Делькур проти Бельгії» від 17 січня 1970 року та пункт 65 рішення у справі «Гофман проти Німеччини» від 11 жовтня    2001 року).
 
Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.
 
Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.
 
Тобто, Україна як учасник Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.
 
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов'язків суб'єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.
 
ЦПК України у статті 1 закріплює, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
 
Відповідно до частини першої статті 73 ЦПК України суд поновлює або продовжує строк, встановлений відповідно законом або судом, за клопотанням сторони або іншої особи у разі його пропущення з поважних причин.
 
Застосування передбачених цією нормою правил залежить від виду процесуального строку. У разі, коли процесуальна дія не вчинена у межах строку, встановленого законом, суд може поновити його, якщо строк пропущено з причин, визнаних судом поважними.
 
За положеннями частини першої статті 294 цього Кодексу апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
 
За частиною третьою статті 297 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 294 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом тридцяти днів з моменту отримання ухвали особа має право звернутися до апеляційного суду із заявою про поновлення строків або вказати інші підстави для поновлення строку.
 
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку апеляційного оскарження будуть визнані неповажними, суддя-доповідач відмовляє у відкритті апеляційного провадження.
 
Норми ЦПК України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.
 
Постановляючи ухвалу про залишення апеляційної скарги без руху від 22 листопада 2017 року, апеляційний суд виходив із того, що представник позивача був присутнім при проголошенні вступної та резолютивної частин рішення, а повний його текст отримано 06 листопада 2017 року, проте апеляційна скарга подана лише                      17 листопада 2017 року.
 
З огляду на наведе, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга подана з пропуском строку, передбаченого частиною другою статті 297 ЦПК України.
Разом з тим суд дійшов такого висновку, не звернувши увагу на наступне.
 
Згідно із частиною першою статті 218 ЦПК України рішення суду або його вступна та резолютивна частини проголошуються негайно після закінчення судового розгляду і прилюдно, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Головуючий роз'яснює зміст рішення, порядок і строк його оскарження. У разі проголошення тільки вступної та резолютивної частин судового рішення суд повідомляє, коли особи, які беруть участь у справі, зможуть ознайомитися з повним рішенням суду.
 
Відповідно до статті 222 ЦПК України копії повного рішення суду видаються особам, які брали участь у справі, негайно після проголошення такого рішення. У разі проголошення тільки вступної та резолютивної частин судового рішення, особам, які брали участь у справі і були присутні у судовому засіданні, негайно після його проголошення видаються копії судового рішення з викладом вступної та резолютивної частин. 
 
Вступну та резолютивну частини рішення суду першої інстанції проголошено               27 жовтня 2017 року. Строк на апеляційне оскарження рішення апеляційного суду закінчився 06 листопада 2017 року. Повний текст оскаржуваного рішення представником позивача отримано лише 06 листопада 2017 року, що значно звузило, передбачений статтею 294 ЦПК України десятиденний строк на складання та подання апеляційної скарги.
 
Крім того, суд апеляційної не звернув уваги на те, що 31 жовтня 2017 року представник ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою про видачу копії рішення суду, проте рішення заявнику видано не було, і лише 06 листопада 2017 року копію вказаного рішення отримано представником ОСОБА_3
 
Суд апеляційної інстанції зазначене не врахував, зіслався на пропуск позивачем строку на апеляційне оскарження, що фактично пов'язано із несвоєчасним виготовленням судом першої інстанції повного тексту рішення, що призвело до обмеження реалізації права заявника на апеляційне оскарження судового рішення та позбавляє доступу до суду.
 
Частинами третьою та четвертою статті 406 ЦПК Українивизначено, що касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанції розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції. У випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанцій, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд відповідного суду першої або апеляційної інстанції.
 
За таких обставин суд касаційної інстанції дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, а постановлена у справі ухвала суду апеляційної інстанції скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Керуючись статтями 400, 406, 409, 411 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.
 
Ухвалу Апеляційного суду Луганської області від 01 грудня 2017 року скасувати, справу направити до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.
 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                 В. А. Стрільчук
 
Судді:                                                                           В. О. Кузнєцов 
 
                                                                                                           С.О. Погрібний
 
                                                                                     О.В. Ступак
 
                                                                                                           Г. І.Усик