Постанова
Іменем  України
 
8 лютого 2018 року
м. Київ
 
справа № 318/2458/15-ц
провадження № 61-916 св 18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Висоцької В. С.,
суддів: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), ПророкаВ. В., Фаловської І. М., Штелик С. П.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_4,
відповідач - ОСОБА_5,
третя особа - відділ державної реєстрації актів цивільного стану Кам'янсько-Дніпровського районного управління юстиції Запорізької області,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Запорізької області від 24 листопада 2016 року в складі суддів: Кочеткової І. В., Маловічко С. В., Савченко О. В.,
ВСТАНОВИВ:
Відповідно до пункту 4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
У вересні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про оспорювання батьківства.
Позов мотивований тим, що позивач з 2003 року до осені 2006 року перебував у близьких стосунках з ОСОБА_5 
2 серпня 2014 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 уклали шлюб. 
Напередодні реєстрації шлюбу відповідач повідомила позивачу про те, що він є батьком її доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у зв'язку з чим ними було подано до відділу державної реєстрації актів цивільного стану спільну заяву про визнання батьківства. 
Наприкінці зими 2014 року стосунки між подружжям погіршились. 
12 травня 2015 року відповідач народила спільну доньку сторін ОСОБА_6. Поведінка відповідача поставила під сумнів факт батьківства позивача щодо старшої доньки ОСОБА_3.
Позивач просив суд виключити відомості про нього, як батька дитини, з актового запису про народження ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, зобов'язати відділ державної реєстрації актів цивільного стану Кам'янсько-Дніпровського районного управління юстиції Запорізької області внести відповідні зміни.
Рішенням Кам'янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 17 вересня 2015 року в складі судді Васильченка В. В. позов задоволено.
Виключено відомості про батьківство ОСОБА_4 з актового запису про народження ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Зобов'язано відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кам'янсько-Дніпровського районного управління юстиції у Запорізькій області внести зміни до актового запису № 41 про народження ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, виключивши відомості про батька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.
Рішення мотивоване тим, що відповідач подала до суду заяву про визнання позову та визнала, що ОСОБА_4 не є біологічним батьком її доньки ОСОБА_3.
Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 24 листопада 2016 року рішення Кам'янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 17 вересня 2015 року скасовано, ухвалено нове рішення.
У задоволенні позову відмовлено.
Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що ОСОБА_5 був обізнаний про те, що не є батьком ОСОБА_3, а отже, з урахуванням вимог частини п'ятої статті 136 СК України він не має права оспорювати батьківство. Крім того, визнання відповідачем позову суперечить частині п'ятій статті 136 СК України і порушує права неповнолітньої ОСОБА_3.
У касаційній скарзі, поданій у грудні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду Запорізької області від 24 листопада 2016 року та залишити в силі рішення районного суду, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального.
Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційним судом не враховано того, що відповідач позов визнала, рішення суду першої інстанції виконане та копія рішення отримана відповідачем вчасно, а тому у суду апеляційної інстанції не було підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження.
У січні 2017 року відділ державної реєстрації актів цивільного стану Кам'янсько-Дніпровського районного управління юстиції Запорізької області подав пояснення до касаційної скарги, у яких не заперечував проти задоволення касаційної скарги.
Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 жовтня 2017 року справу призначено до судового розгляду.
3 січня 2018 року цивільна справа надійшла до Верховного Суду.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Касаційну скаргу слід залишити без задоволення.
Судами встановлено, що сторони з 2 серпня 2014 року перебували у шлюбі, мають доньку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3.
Рішенням Кам'янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 21 липня 2015 року за позовом ОСОБА_5 шлюб між нею та ОСОБА_4 розірвано. Сторони мають спільну доньку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, і доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, стосовно якої ОСОБА_4 добровільно визнав батьківство.
Між сторонами виник спір щодо батьківства відповідача стосовно ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. 
Відомості про батька дитини в актовому записі про її народження внесені на підставі спільної заяви матері та батька дитини, зробленої відповідно до статті 126 СК України.
У заяві про визнання позову ОСОБА_5 зазначала про те, що ОСОБА_4 не є батьком її першої дитини, про що позивач знав завжди і вона цього ніколи не приховувала. І хоча з обґрунтуванням позову вона не погоджується, з метою уникнення стресів, яких може завдати експертиза її дитині, вимушена подати заяву про визнання позову, оскільки ОСОБА_5 не надає дозволу на виїзд дитини за кордон для участі у спортивних змаганнях.
Так, засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов'язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов'язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім'ї та родичів визначає Сімейний кодекс України (далі - СК України). 
Порядок визначення походження дитини регулює глава 12 СК України.
Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї (частина восьма статті 7 СК України).
Частиною першою статті 126 СК України передбачено, що походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.
Статтею 136 СК України передбачено, що особа, яка записана батьком дитини відповідно до статті 126 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред'явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною, суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Не має права оспорювати батьківство, зокрема, особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком.
Як роз'яснено у пунктах 11, 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», оспорити батьківство мають право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень (стаття 136 СК України), шляхом пред'явлення позову про виключення відомостей про неї, як батька, з актового запису про народження дитини, а також жінка, котра народила дитину в шлюбі (стаття 138 СК України), звернувшись із позовом про виключення із цього запису відомостей про її чоловіка як батька дитини. Предметом доказування у справах про оспорювання батьківства є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною.
Доводити відсутність кровного споріднення з дитиною чоловік може будь-якими допустимими доказами, суттєвими з яких будуть висновки судово-медичної, біологічної, генетичної експертиз.
Так, на час подання заяви ОСОБА_4 про визнання батьківства стосовно ОСОБА_3, йому було достеменно відомо, що протягом семи років батьком ОСОБА_3 у свідоцтві про народження був записаний інший чоловік, а до нього не було пред'явлено будь-яких вимог щодо стягнення аліментів чи інших витрат на утримання дитини. Крім того, перед подачею спільної заяви про визнання батьківства, позивач не вбачав необхідності проведення аналізу ДНК на батьківство.
За таких обставин касаційний суд дійшов висновку, що апеляційний суд обґрунтовано виходив з того, що подаючи до органів реєстрації актів цивільного стану заяву про визнання батьківства, позивач був добре обізнаний про те, що не є батьком її старшої доньки ОСОБА_3, а отже, він не має права оспорювати батьківство, виходячи з норми частини п'ятої статті 136 СК України. 
Доводи касаційної скарги про те, що апеляційним судом не взято до уваги, що відповідач визнала позов під час розгляду справи у суді першої інстанції є необґрунтованими, оскільки визнання відповідачем позову про оспорювання батьківства суперечить закону і порушує права неповнолітньої ОСОБА_3.
Не знайшли свого підтвердження доводи позивача про виконання судового рішення, своєчасне отримання його копії відповідачем та безпідставне поновлення строку на апеляційне оскарження, оскільки при вирішенні питання про відкриття апеляційного провадження суд керувався вимогами чинного процесуального законодавства. 
Крім того, доводи касаційної скарги не спростовують висновків апеляційного суду про те, що позивач не мав права оспорювати своє батьківство.
При вирішенні цієї справи судом правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку залишити касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.
Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.
Рішення апеляційного суду Запорізької області від 24 листопада 2016 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуючий | В. С. Висоцька
Судді: | С. Ю. Мартєв      В. В. Пророк      І. М. Фаловська     С. П. Штелик