Постанова
Іменем України
 
21 червня 2018 року
м. Київ
справа №487/820/17
провадження №61-26522св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Висоцької В. С. (суддя-доповідач), Пророка В. В., Фаловської І. М.
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_4, 
відповідач - ОСОБА_5,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Миколаївської області від 27 вересня 2017 року у складі колегії суддів: Темнікової В. І., Бондаренко Т. З., Крамаренко Т. В.,
 
ВСТАНОВИВ:
У лютому 2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5, у якому просила стягнути з відповідача на утримання їх дочки аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 2 000 грн щомісячно з урахуванням індексації, до досягнення донькою повноліття, але не менше ніж 
30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Позовна заява мотивована тим, що з 19 липня 2003 року вона з відповідачем перебуває в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають дочку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Близько року тому сторони припинили спільне проживання. Дочка проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. Позивач указує, що відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, доходів позивача не вистачає на утримання дитини. Дочка потребує матеріальної допомоги. Зазначені обставини спонукали позивача до звернення до суду з даним позовом.
Заочним рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 19 червня 2017 року у складі судді Разумовської О. Г., позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 аліменти в розмірі 2 000 грн щомісяця на утримання дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, починаючи з 14 лютого 2017 року та до досягнення дитиною повноліття. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що неповнолітня ОСОБА_6, 
ІНФОРМАЦІЯ_1, має хронічне захворювання, потребує постійного лікування та матеріальної допомоги на лікування, відповідач на даний час тимчасово не працевлаштований, що дає суду підстави для стягнення аліментів у твердій грошовій сумі.
Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 27 вересня 2017 року заочне рішення суду першої інстанції змінено, зменшено розмір стягнутих з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 2 000 грн до 1 000 грн. В іншій частині заочне рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що зменшення розміру стягнутих з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дочки не перешкоджає позивачу звернутися до суду з самостійним позовом на підставі статті 185 СК України.
У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі заочне рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції необґрунтовано зменшено розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача. Так, визначаючи розмір аліментів, апеляційним судом не враховано стан здоров'я дитини, а також необхідність витрачання додаткових коштів, пов'язаних із забезпеченням права дитини на навчання та гармонійний розвиток. Поза увагою апеляційного суду залишилась та обставина, що відповідачем під час судового засідання визнано той факт, що він періодично займається незареєстрованою приватною підприємницькою діяльністю та в нього наявна можливість надавати допомогу дочці як мінімум у розмірі 1 000 грн.
У запереченні на касаційну скаргу відповідач вказує на безпідставність її доводів та відповідність висновку суду апеляційної інстанції законодавчим вимогам та встановленим обставинам справи. У зв'язку із цим просить касаційну скаргу позивача залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції - без змін.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження за даною скаргою, справу витребувано з суду першої інстанції.
15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року
№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального 
кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
16 травня 2018 року дана справа передана до Верховного Суду.
У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Касаційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.
Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
Суд установив, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є батьками ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.
За положеннями статей 180 - 183 СК України (в редакції, чинній на момент звернення ОСОБА_4 до суду з позовом) батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
За загальними положеннями ЦПК України на суд покладено обов'язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.
Установлено, що неповнолітня ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, має хронічне захворювання, потребує постійного лікування та матеріальної допомоги на лікування, відповідач не працевлаштований, доказів про наявність у нього рухомого або нерухомого майна, грошових коштів, а також про те, що він здійснив витрати на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, позивач суду не надавала. Посилання позивача на те, що відповідач має значні неофіційні заробітки жодними доказами не підтверджено. Відповідач не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання дочки у розмірі 1 000 грн щомісячно.
Визначаючи розмір аліментів, який підлягає стягненню, апеляційний суд проаналізував зазначені вище обставини у справі в їх сукупності, у рішенні навів відповідні мотиви відповідно до норми частини першої статті 184 СК України у редакції, чинній на момент вчинення процесуальної дії.
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
ПОСТАНОВИВ :
Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення. 
Ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 27 вересня 2017 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                В. С. Висоцька
 
  В. В. Пророк
 
  І. М. Фаловська