ПОСТАНОВА
Іменем України

23 травня 2018 року 
Київ
справа №802/1490/17-а
адміністративне провадження №К/9901/119/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Білоуса О.В.,  
суддів - Желтобрюх І.Л., Стрелець Т.Г., 
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Вінницькій області на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 28 вересня 2017 року (головуючий суддя - Дончик В.В.) та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 7 грудня 2017 року (головуючий суддя Сторчак В.Ю., судді - Ватаманюк Р.В., Мельник-Томенко Ж.М.) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Вінницькій області, третя особа Калинівський районний суд Вінницької області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,
У С Т А Н О В И В:
У серпні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Вінницькій області (далі - ТУ ДСА України в Вінницькій області), третя особа Калинівський районний суд Вінницької області, в якому просив визнати протиправною відмову ТУ ДСА в Вінницькій області у виплаті позивачу вихідної неоподаткованої допомоги у зв'язку з виходом у відставку у розмірі 3-х місячних суддівських винагород за останньою посадою у розмірі 77574 грн та зобов'язати відповідача нарахувати і виплатити позивачу вихідну допомогу у розмірі 77574 грн.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 28 вересня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 7 грудня 2017 року, позов задоволено. Визнано протиправною відмову ТУ ДСА в Вінницькій області у виплаті ОСОБА_2 вихідної допомоги у зв'язку з виходом у відставку у розмірі 3-х місячних суддівських винагород за останньою посадою у розмірі 77574 грн. Зобов'язано відповідача нарахувати та виплатити позивачу вихідну допомогу у зв'язку з виходом у відставку у розмірі 3-х місячних суддівських винагород за останньою посадою у розмірі 77574 грн.
Не погодившись з ухваленими у справі судовими рішеннями першої та апеляційної інстанцій, ТУ ДСА України в Вінницькій області звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, просило рішення судів попередніх інстанцій скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. На обґрунтування вимог скарги відповідач зазначив, що реалізація права позивача на звільнення у зв'язку з відставкою відбулась у момент прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення судді з посади, тобто 22 вересня 2016 року, тому до спірних правовідносин необхідно застосовувати ті положення нормативно-правових актів, які діяли на час прийняття такої постанови.
Позивач відзив на касаційну скаргу не подав.
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судові рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку що касаційна скарга підлягає задоволенню.
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_2 26 березня 1993 року обрано суддею Калинівського районного суду Вінницької області. 
Верховною Радою України 22 вересня 2016 року прийнято Постанову № 1600-VIII «Про звільнення суддів», якою позивача звільнено з посади судді Калинівського районного суду Вінницької області, у зв'язку з поданням заяви про відставку.
Наказом Калинівського районного суду Вінницької області від 7 жовтня 2016 року №99-С, відповідно до Постанови Верховної Ради України від 22 вересня 2016 року №1600-VIII «Про звільнення суддів», ОСОБА_2 з 7 жовтня 2016 року відраховано із штату суддів Калинівського районного суду Вінницької області, у зв'язку із виходом у відставку. 

Згідно наказу Калинівського районного суду Вінницької області від 7 жовтня 2016 року №105-С на підставі частини першої статті 143 Закону України від 2 червня 2016 року №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» відділу планово-фінансової діяльності, обліку та звітності ТУ ДСА України в Вінницькій області доручено провести ОСОБА_2 виплату вихідної допомоги у розмірі 3-х місячних суддівських винагород за останньою посадою, у зв'язку із виходом у відставку.
Оскільки вказана допомога не виплачувалась, позивач 2 серпня 2017 року звернувся до ТУ ДСА в Вінницькій області із заявою, в якій просив виплатити йому вихідну допомогу у розмірі 3-х місячних суддівських винагород за останньою посадою, у зв'язку із виходом у відставку. Підставою для виплати йому вихідної допомоги вказав те, що станом на 7 жовтня 2016 року він перебував на посаді судді Калинівського районного суду     Вінницької області, а тому на нього поширюється норма частини першої статті 143 Закону України від 2 червня 2016 року №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів», якою передбачено виплату вихідної допомоги у розмірі 3-х місячних суддівських винагород за останньою посадою.
Листом від 15 серпня 2017 року №04-36/2053, ТУ ДСА України в Вінницькій області відмовило позивачу у задоволенні заяви.
Листом від 7 листопада 2016 року № 04-34/3099 відповідачем повернуто без виконання до Калинівського районного суду Вінницької області наказ від 7 жовтня 2016 року №105-С «Про виплату вихідної допомоги судді Калинівського районного суду Копчинському В.І.».
Вважаючи відмову ТУ ДСА України в Вінницькій області у виплаті вихідної допомоги неправомірною, ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що на момент прийняття наказу Калинівського районного суду Вінницької області від 7 жовтня 2016 року №99-С діяла норма частини першої статті 143 Закону України від 2 червня 2016 року №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів», яка передбачала виплату вихідної допомоги у розмірі 3 місячних суддівських винагород за останньою посадою судді, який вийшов у відставку. Станом на 30 вересня 2016 року ОСОБА_2 перебував на посаді судді Калинівського районного суду Вінницької області, а тому на нього поширюється дія норми частини першої статті 143 Закону України від 2 червня 2016 року №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» щодо виплати вихідної допомоги у розмірі 3 місячних суддівських винагород за останньою посадою.
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду не погоджується із зазначеними висновками судів попередніх інстанцій, враховуючи наступне.
Відповідно до пункту 9 частини п'ятої статті 126 Конституції України (у редакції, яка діяла від 2 березня 2014 року), суддя звільняється з посади органом, що його обрав або призначив, у разі подання суддею заяви про відставку.
Згідно пунктів 1-5 статті 120 Закону України від 7 липня 2010 року №2453-VІ «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції, чинній на момент прийняття Постанови Верховної Ради України від 22 вересня 2016 року №1600-VIII «Про звільнення суддів»; далі - Закон №2453-VІ) суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку. Суддя має право у будь-який час перебування на посаді незалежно від мотивів подати заяву про звільнення з посади за власним бажанням. Заява про відставку, заява про звільнення з посади за власним бажанням подається суддею безпосередньо до Вищої ради юстиції, яка протягом одного місяця з дня надходження відповідної заяви вносить до органу, який обрав або призначив суддю, подання про звільнення судді з посади. Суддя здійснює свої повноваження до прийняття рішення про його звільнення. За суддею, звільненим за його заявою про відставку, зберігається звання судді та гарантії недоторканості, встановлені для судді до його виходу у відставку.
Частиною першою статті 136 Закону №2453-VI було передбачено, що судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.
Стаття 136 Закону № 2453-VI була виключена відповідно до положень Закону України від 27 березня 2014 року №1166-VII «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» (далі - Закон               №1166-VII).
Згідно приписів Прикінцевих положень Закону №1166-VII зміни, передбачені Розділом II, набирають чинності з 1 квітня 2014 року.
У рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року №1-рп/99 у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) зазначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 
Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
Внесені Законом №1166-VII зміни до Закону №2453-VI в частині скасування положень статті 136 цього Закону є чинними, неконституційними не визнавались.
За приписами абзацу 3 пункту 7 Указу Президента України від 10 червня 1997 року №503/97 «Про порядок офіційного оприлюднення нормативно-правових актів та набрання ними чинності», акти Верховної Ради України і Президента України про призначення відповідно до законодавства на посади і звільнення з посад набирають чинності з моменту їх прийняття.
Отже, чинним законодавством визначений порядок реалізації права судді на звільнення у зв'язку з відставкою, яке починається з подання суддею відповідної заяви і закінчується прийняттям Верховною Радою України постанови про звільнення з посади судді, яка набирає чинності з моменту її прийняття.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Зважаючи на те, що датою звільнення судді у разі подання заяви про відставку є дата прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення з посади, а не дата відрахування судді зі штату, то у позивача відсутнє право на отримання вихідної допомоги в розмірі 3-х місячних суддівських винагород за останньою посадою, передбачене частиною третьою статті 143 Закону України від 2 червня 2016 року №1402-VIІ «Про судоустрій і статус суддів», який набрав чинності з 30 вересня 2016 року.
Таким чином, колегія суддів касаційної інстанції вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 задоволенню не підлягають, оскільки відповідач при розгляді заяви про виплату вихідної допомоги позивачу діяв з дотриманням вимог, передбачених Конституцією та законами України.
На підставі викладеного та відповідно до змісту вказаних положень чинного законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_2
Відповідно до статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції чинній з 15 грудня 2017 року) рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно статті 349 вказаного Кодексу суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.
Статтею 351 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Судами попередніх інстанцій, при розгляді цього спору було застосовано Закон, який не підлягав застосуванню, а саме - стаття 143 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (у редакції від 2 червня 2016 року №1402- VIІ, який набрав чинності з 30 вересня 2016 року), що є наслідком скасування судових рішень.
З огляду на викладене, враховуючи те, що суди першої та апеляційної інстанцій повно встановили фактичні обставини справи, але неправильно застосували норми матеріального права, що призвело до ухвалення незаконних судових рішень, Верховний Суд на підставі статті 351 Кодексу адміністративного судочинства України вважає, що судові рішення попередніх інстанцій у цій справі необхідно скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Керуючись статтями 3, 340, 341, 345, 349, 351, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,
П О С Т А Н О В И В :
Касаційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Вінницькій області задовольнити.
Постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 28 вересня 2017 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 7 грудня 2017 року скасувати.
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Вінницькій області, третя особа Калинівський районний суд Вінницької області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії - відмовити.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач О.В.Білоус
Судді                                                                                           І.Л.Желтобрюх
                                                                                          Т.Г.Стрелець