ПОСТАНОВА
Іменем України

08 червня 2018 року 
м. Київ
справа №185/1726/17(2-а/185/186/17)
адміністративне провадження №К/9901/7557/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
головуючого - Стародуба О.П., 
суддів - Коваленко Н.В., Кравчука В.М.
розглянувши у порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 23.08.2017р. (суддя - Рецебуринський Ю.Й) у справі №185/1726/17 за його позовом до Павлоградського об?єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,
в с т а н о в и в: 
У лютому 2017р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом в якому просив:
- визнати протиправними дії Павлоградського об?єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області щодо відмови у призначенні з 17.02.2017р. пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням ч.2 ст. 40 щодо застосування показника середньої заробітної плати працівників зайнятих у галузі економіки України за три календарні роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії за віком;
- зобов'язати Павлоградське об'єднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області призначити йому пенсію за віком з 17.02.2017р. 
Увалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03.03.2017р. відкрито скорочене провадження у даній справі.
Постановою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22.05.2017р., залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 26.07.2017р., у задоволенні позову відмовлено.
Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 23.08.2017р. відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22.05.2017р. та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 26.07.2017р., на підставі пункту 1 частини 5 статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції до 15.12.2017р.).
У жовтні 2017р. позивач, в порядку Глави 3 Розділу ІV КАС України, в редакції чинній до 15.12.2017р., звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 23.08.2017р. на підставі пункту 2 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України у зв'язку із неоднаковим застосуванням судом касаційної інстанції статті 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України.
У заяві позивач просив скасувати ухвалу Вищого адміністративного суду України від 23.08.2017р. та направити справу на розгляд до суду касаційної інстанції.
На обґрунтування заяви додано копії ухвал Вищого адміністративного суду України від 06.06.2017р. К/800/16444/17 (№638/1952/17-а) та від 11.01.2017р. К/800/137/17 (справа №640/14865/16-а), які, на думку заявника, підтверджують неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права.
Ухвалою Верховного Суду України від 12.10.2017р. відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Павлоградського об?єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії.
У зв'язку із початком роботи Верховного Суду, на виконання підпунктів 1, 7 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" КАС України, в редакції після 15.12.2017р., матеріали заяви передано до Верховного Суду.
Перевіривши наведені у заяві доводи, суд дійшов висновку про відсутність неоднакового застосування судом касаційної інстанції процесуальних норм.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 237 КАС України перегляд Верховним Судом України судових рішень в адміністративних справах може здійснюватися виключно з підстав неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності справ або встановленої законом юрисдикції адміністративних судів.
Так, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 23.08.2017р., про перегляд якої подано заяву, (справа №185/1726/17), відмовлено у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 1 частини 5 статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції до 15.12.2017р.), оскільки справа, рішення в якій заявник просив переглянути, розглянута за правилами скороченого провадження, встановленими статтею 183-2 КАС України (в редакції до 15.12.2017р.).
В свою чергу, ухвалами від 06.06.2017р. К/800/16444/17 (№638/1952/17-а) та від 11.01.2017р. К/800/137/17 (справа №640/14865/16-а), на які посилається заявник як на приклад неоднакового застосування касаційним судом норм процесуального права, Вищий адміністративний суд України відкрив касаційне провадження у вказаних справах.
Додана заявником до заяви ухвала Вищого адміністративного суду України від 11.01.2017р. К/800/137/17 (справа №640/14865/16-а) не може бути прикладом неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих же норм процесуального права, оскільки цією ухвалою відкрито касаційне провадження на ухвалу суду першої інстанції (про залишення позову в частині без розгляду), в той же час за правилами частини 9 статті 183-2 КАС України остаточною є лише постанова суду першої інстанції.
Що стосується ухвали Вищого адміністративного суду України від 06.06.2017р. К/800/16444/17 (справа №638/1952/17-а), то зі змісту доданого до заяви рішення суду першої інстанції, яке було предметом касаційного оскарження, вбачається, що вказана справа була призначена до розгляду у відкритому судовому засіданні, і у зв?язку з неявкою позивача суд першої інстанції здійснив її розгляд в скороченому провадженні без постановлення відповідної ухвали про відкриття скороченого провадження.
Відповідно до частин 9, 10    статті 183-2 КАС України (в редакції до 15.12.2017р.) постанова, прийнята у скороченому провадженні, крім випадків її оскарження в апеляційному порядку, є остаточною. У разі оскарження в апеляційному порядку постанови, прийнятої у скороченому провадженні, судове рішення апеляційної інстанції по такій справі є остаточним і оскарженню не підлягає.
У справі, рішення в якій просить переглянути заявник, Вищий адміністративний суд України відмовляючи у відкритті касаційного провадження виходив із того, що особою, яка подає касаційну скаргу, оскаржується рішення суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду постанови суду першої інстанції, прийнятої у скороченому провадженні, яке відповідно до частини 10 статті 183-2 КАС України касаційному оскарженню не підлягає.
Зокрема, ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03.03.2017р. у даній справі було відкрито скорочене провадження.
Водночас, у справі №638/1952/17-а, судове рішення в якій надано для порівняння, при її розгляді положення статі 183-2 КАС України не застосовувались.
Тобто, аналіз зазначених судових рішень не дає підстав для висновку про наявність неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм процесуального права.
Частиною 1 статті 244 КАС України передбачено, що суд відмовляє у задоволенні заяви, зокрема, якщо обставини, які стали підставою для перегляду справи, не підтвердилися.
Враховуючи вищенаведене та відповідно до частини 1 статті 244 КАС України, суд дійшов висновку, що у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 23.08.2017р. слід відмовити.
На підставі викладеного, керуючись підпунктом 1 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній з 15.12.2017р.), статтями 241, 242, 244 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній до 15.12.2017р.), - 
постановив:
У задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовити.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                
О.П. Стародуб                                                            
Н.В. Коваленко                              
В.М. Кравчук