ПОСТАНОВА
Іменем України

22 травня 2018 року 
Київ
справа №607/6447/17-а
адміністративне провадження №К/9901/32448/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., судді Гриціва М.І., судді Коваленко Н.В., розглянувши в письмовому провадженні у касаційному порядку адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області, третя особа - Відкрите акціонерне товариство «Тернопільське об'єднання «Текстерно» про визнання дій протиправними та зобов'язання призначити пільгову пенсію за касаційною скаргою Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області у складі судді Ромазана В.В. від 23 листопада 2017 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду в складі колегії суддів: Мікули О.І., Курильця А.Р., Кушнерика М.П. від 07 лютого 2018 року,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області, третя особа - Відкрите акціонерне товариство «Тернопільське об'єднання «Текстерно» про визнання дій протиправними та зобов'язання призначити пільгову пенсію, в якому просила: визнати протиправними дії, які полягають у відмові в призначенні пенсії, та зобов'язати відповідача призначити пенсію відповідно до пункту «є» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 23 лютого 2017 року.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач протиправно не зарахував їй в стаж роботи по спеціальності період перебування у декретній відпустці, передродовій відпустці, період перебування на лікарняних, періоди перебування у чергових оплачуваних відпустках, дійсний фактичний стаж на роботах на посаді ткалі. 
Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 листопада 2017 року, яку залишено без змін постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 07 лютого 2018 року, позовні вимоги задоволено. 
Задовольняючі позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що на час звернення про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту "є" статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» позивач досягла 52 років, її загальний трудовий стаж по професії ткача перевищував 20 років, а тому, відмова у призначенні пенсії на пільгових умовах є неправомірною.
Не погоджуючись з постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 листопада 2017 року, залишеною без змін постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 07 лютого 2018 року, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, Тернопільське об'єднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області звернулося з касаційною скаргою до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, в якій просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та відмовити в задоволенні адміністративного позову.
У касаційній скарзі скаржник вказує на те, що суди попередніх інстанцій не надали належної оцінки всім наявним в матеріалах справи доказам, які підтверджують обставини, що мають важливе значення для правильного вирішення справи, зокрема: належної правової оцінки уточнюючих довідок,  виданих ВАТ «Тернопільське об'єднання «Текстерно». Таким чином,  Пенсійний фонд правомірно прийняв рішення про відмову у призначенні позивачці пенсії відповідно до пункту «є» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою у задоволенні позову відмовити.
Від ОСОБА_2 у встановлений касаційним судом термін (до 27 квітня 2018 року) відзиву на касаційну скаргу Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області не надходило, що відповідно до частини четвертої статті 338 КАС України не перешкоджає перегляду рішень судів першої та апеляційної інстанцій у касаційному порядку.
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач ОСОБА_2 працювала на посаді ткача у ВАТ «Тернопільське об'єднання «Текстерно» з 19 липня 1982 року по 22 грудня 2003 року, відповідно до записів трудової книжки стаж роботи на цій посаді становить 21 рік 05 місяців 03 дні. 
У лютому 2017 року ОСОБА_2 звернулася до Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області із заявою про призначення їй пенсії за віком на пільгових умовах, оскільки досягла віку для призначення зазначеного виду пенсії.
Відповідно до Протоколу від 03 березня 2017 року № 15 Тернопільським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Тернопільської області в призначенні пенсії на пільгових умовах позивачу відмовлено у зв'язку з тим, що стаж роботи є недостатнім для призначення пенсії за віком на пільгових умовах, оскільки за змістом довідки від 11 червня 2015 року № 04/412, виданої ВАТ «Тернопільське об'єднання «Текстерно», за період роботи з 19 липня 1982 року по 22 грудня 2003 року для призначення пенсії на пільгових умовах згідно виборки про фактично відпрацьований час по пільговій професії стажу немає.
Крім того, судами у цій справі встановлено, що згідно з довідкою про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 14 серпня 2017 № 4/319 року, у період роботи позивача не враховано періоди перебування у оплачуваних відпустках по догляду за дитиною до досягнення відповідного віку та дні її тимчасової непрацездатності.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з положенням частини третьої статті 211 КАС України (в редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) та частини четвертої статті 328 КАС України (в редакції, чинній після 15 грудня 2017 року) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 159 КАС України (в редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) та частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України (в редакції, чинній після 15 грудня 2017 року) судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Крім того, стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України (в редакції, чинній після 15 грудня 2017 року) встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Зазначеним вимогам процесуального закону рішення судів першої та апеляційної інстанцій відповідають, а викладені в касаційній скарзі мотиви скаржника є неприйнятні з огляду на наступне.
Пунктом «є» частини першої статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема робітниці текстильного виробництва, зайняті на верстатах і машинах, - за списком виробництв і професій, затверджуваним у порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України, - після досягнення 50 років і при стажі зазначеної роботи не менше 20 років.
Професія «ткач» внесена до Списку текстильних виробництв і професій, робота на яких дає робітницям право на пенсію за віком після досягнення 50 років і при стажі зазначеної роботи не менше 20 років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1992 року № 583. 
Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 затверджено порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок).
Пунктом 1 Порядку передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Стаж роботи позивача за професією прядильниці в період з 19 липня 1982 року по 22 грудня 2003 підтверджено трудовою книжкою та довідкою ВАТ «Тернопільське об'єднання «Текстерно» (правонаступник Тернопільського бавовняного комбінату) від 5 червня 2013 року № 7.
Посилання Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області на довідку ВАТ «Тернопільське об'єднання «Текстерно» від 11 червня 2015 року № 04/412, в якій зазначено, що ОСОБА_2 не має необхідного пільгового стажу для призначення пенсії за віком на пільгових умовах, не взяті судами у цій справі до уваги, оскільки органом, який наділений правом визначати наявність стажу для призначення відповідної пенсії, є органи Пенсійного фонду України, а не ВАТ «Тернопільське об'єднання «Текстерно».
За змістом статті 181 Кодексу законів про працю України відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку та відпустка без збереження заробітної плати зараховуються як до загального, так і до безперервного стажу роботи і до стажу за спеціальністю.
Таким чином, до спеціального стажу, що дає право на пенсію за вислугу років і на пільгових умовах, зараховується час догляду працюючої особи за дитиною до досягнення нею 3-річного віку.
За таких обставин, період відпустки зараховується до загального стажу роботи, а також до спеціального стажу роботи, який дає право особі на пенсію за вислугу років. При цьому виключається можливість зменшення тривалості трудового стажу в зв'язку з невиконанням під час відпустки своїх безпосередніх трудових обов'язків.
Враховуючи викладене, суди першої і апеляційної інстанцій дійшли до вірного висновку про те, що рішення комісії управління Пенсійного фонду України в місті Тернополі, оформлене протоколом від 03 березня 2017 року № 15 про відмову у призначенні ОСОБА_2 пенсії за віком на пільгових умовах згідно пункту «є» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», є неправомірним та таким, що порушує права позивача на пенсійне забезпечення.
Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Відповідно до пунктів 21, 24 рішення у справі "Федоренко проти України" (№ 25921/02) Європейський Суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути "існуючим майном" або "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи "законними сподіваннями" отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і в справі Стреч проти Сполучного Королівства (Stretch v. the United Kingdom № 44277/98).
У межах вироблених Європейським Судом з прав людини підходів до тлумачення поняття "майно", а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як "наявне майно", так і активи включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого "права власності" (пункт 74 рішення Європейського Суду з прав людини у справі Фон Мальтцан та інші проти Німеччини). Суд робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що вона може вважатися "активом": вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є "активом", на який може розраховувати громадянин як на свою власність (Maltzan (Freiherr Von) and others v. Germany № 71916/01, № 71917/01 та № 10260/02).
За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку про те, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій у цій справі, є законними та обґрунтованими і не підлягають скасуванню, оскільки суди, всебічно перевіривши обставини справи, вирішили спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, в рішеннях судів повно і всебічно з'ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.
Враховуючи, що касаційний суд залишає в силі рішення судів попередніх інстанцій, то в силу частини шостої статті 139 КАС України судові витрати новому розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, 

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області залишити без задоволення.
Постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 листопада 2017 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного від 07 лютого 2018 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                            Я.О. Берназюк 
Судді:                                                                                       М.І. Гриців                                                                              
                                                                                                         Н.В. Коваленко