Постанова 
Іменем України                                   
 
13 червня 2018 року
м. Київ
 
справа № 458/828/16-ц
 
провадження № 61-21901св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач),
суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Черняк Ю. В.,
 
учасники справи:
позивач - Турківський районний центр зайнятості Львівської області,
відповідач - ОСОБА_1,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Турківського районного центру зайнятості Львівської області на рішення Турківського районного суду Львівської області від 23 листопада 2017 року у складі судді Строни Т. Г. та рішення Апеляційного суду Львівської області                                від 31 січня 2017 року у складі колегії суддів: Ніткевича А. В., Бойко С. М., Копняк С. М.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
У липні 2016 року Турківський районний центр зайнятості Львівської області (далі - центр зайнятості) звернувся до суду з позовом до Старости М. В. про стягнення незаконно отриманого матеріального забезпечення на випадок безробіття та вартості наданих соціальних послуг.
 
Позовна заява мотивована тим, що центром зайнятості з метою забезпечення цільового та ефективного використання коштів Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування на випадок безробіття проведено розслідування страхового випадку щодо обґрунтованості одержання ОСОБА_1 у період перебування на обліку в службі зайнятості допомоги по безробіттю та вартості наданих соціальних послуг.
У результаті проведеної звірки бази даних персональних карток осіб, які перебували на обліку в центрі зайнятості як безробітні, з даними державного реєстратора встановлено, що відповідач, перебуваючи на обліку в центрі зайнятості як безробітна з 13 березня 2007 року по                       06 березня 2008 року та одержуючи допомогу з безробіття, була зареєстрована як суб'єкт підприємницької діяльності - фізична особа, що призвело до незаконного отримання допомоги з безробіття у сумі                   3 056,02 грн і відповідно до наказу центру зайнятості від 11 серпня                   2010 року № 24 «Про повернення коштів особою, котра їх отримала обманним шляхом» повинна була добровільно ці кошти повернути, проте відмовилася.
Ураховуючи наведене, центр зайнятості просив суд стягнути з                    Старости М. В. на свою 3 056,02 грн та сплачений судовий збір у розмірі 1 378 грн.
 
Рішенням Турківського районного суду Львівської області від 23 листопада 2017 року у задоволенні позову Турківського районного центру зайнятості Львівської області відмовлено.
 
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідач 14 лютого 2007 року прийняла рішення про припинення підприємницької діяльності              і на час звернення до центру зайнятості вже не була фізичною                      особою-підприємцем, що підтверджується довідкою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців про внесення рішення фізичної особи-підприємця про припинення підприємницької діяльності.
Крім того, суд послався на сплив строку позовної давності до вимог позову.  
 
Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 31 січня 2017 року апеляційну скаргу Турківського районного центру зайнятості Львівської області задоволено частково.
Виключено з мотивувальної частини рішення посилання суду першої інстанції, як на підставу для відмови у позові сплив позовної давності.
У решті рішення залишено без змін.
 
Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову центру зайнятості, оскільки відповідач надала державному реєстратору необхідний пакет документів для реєстрації припинення підприємницької діяльності за місяць до призначення допомоги по безробіттю. Та обставина, що державний реєстратор несвоєчасно вніс відповідний запис у державний реєстр не вказує на умисне невиконання відповідачем своїх обов'язків та зловживання ними для отримання допомоги по безробіттю.
Разом з цим, апеляційний суд вказав, що у зв'язку з відмовою у задоволенні позову через його необґрунтованість, суд першої інстанції помилково відмовив у позові через сплив позовної давності. 
 
У касаційній скарзі, поданій у березні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Турківський районний центр зайнятості Львівської області, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове про задоволення позову.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанції не враховано, що на момент звернення до центру зайнятості відповідач ще не припинила підприємницької діяльності та була зареєстрована, як суб'єкт підприємницької діяльності з 14 лютого 2007 року по 02 вересня 2010 року, тому отримувала кошти в центрі зайнятості обманним шляхом.
 
Відзив на касаційну скаргу відповідач до суду не подала.
 
Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
У травні 2018 року справа передана до Верховного Суду.
 
Касаційна скарга задоволенню не підлягає.
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
  
Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення першої інстанції в незміненій при апеляційному перегляді частині та апеляційного суду ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
 
Судами встановлено, що ОСОБА_1 була зареєстрована в Турківському районному центрі зайнятості, як безробітна, з 06 березня 2007 року по                    06 березня 2008 року. Статус безробітної їй надано 13 березня 2007 року на підставі власноручно підписаної заяви, в якій, зокрема, вона підтвердила, що не зареєстрована як суб'єкт підприємницької діяльності, трудовою діяльністю не займається та пенсії не отримує.
Наведені обставини підтверджуються: копією заяви Старости М. В.                      від 13 березня 2007 року, копією персональної картки на ім'я Старости М. В., копією витягів із наказів про прийняті рішення по особі Старости М. В., видані центром зайнятості 22 квітня 2008 року, копією листа-відвідування особою центру зайнятості, надані послуги та прийняті рішення на ім'я Старости М. В.
 
11 серпня 2010 року центром зайнятості складено акт розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення безробітним № 69, у якому зазначено, що ОСОБА_1, перебуваючи на обліку в центрі зайнятості, як безробітна, з 13 березня 2007 року по                    06 березня 2008 року та одержуючи допомогу з безробіття, була зареєстрована як суб'єкт підприємницької діяльності - фізична особа.
 
Наказом Турківського районного центру зайнятості від 11 серпня 2010 року № 24 «Про повернення коштів особою, котра їх отримала обманним шляхом» ОСОБА_1 зобов'язано повернути незаконно отримані кошти у сумі 3 056,02 грн (а. с. 18).
 
Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про зайнятість населення», чинного на час виникнення спірних правовідносин, зайнятість - це діяльність громадян, пов'язана із задоволенням особистих та суспільних потреб, і така, що, як правило, приносить їм дохід у грошовій або іншій формі.
 
До зайнятого населення належать громадяни, що проживають на території держави на законних підставах, громадяни, які самостійно забезпечують себе роботою, включаючи підприємців, осіб, зайнятих індивідуальною трудовою діяльністю (пункт «б» частини третьої статті 1 вказаного Закону).
 
На час звернення Старости М. В. до центру зайнятості діяв Порядок надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності, затверджений наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 20 листопада                   2000 року № 307 (далі - Порядок).
 
Відповідно до пункту 6.1 Порядку допомога по безробіттю призначається та виплачується з 8 дня після реєстрації особи в установленому порядку в державній службі зайнятості.
 
Положенням пункту 6.2 Порядку визначено перелік документів, на підставі яких призначається допомога по безробіттю.
 
Пунктом 6.14 Порядку передбачено, що якщо під час одержання допомоги по безробіттю безробітний своєчасно не подав відомості про обставини, що впливають на умови її виплати, з безробітного стягується сума виплаченої допомоги по безробіттю з моменту виникнення цих обставин. Якщо безробітний відмовився добровільно повернути зазначені кошти, то питання щодо їх повернення вирішується в судовому порядку.
Встановивши, що ОСОБА_1 надала державному реєстратору необхідний пакет документів для реєстрації припинення підприємницької діяльності та 14 лютого 2007 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців було внесено запис про її рішення, як фізичної особи-підприємця, про припинення підприємницької діяльності, а статус безробітної їй надано 13 березня 2007 року, суди вірно вказали, що відсутні підстави вважати, що вона обманним шляхом отримувала допомогу з безробіття та правильно відмовили у задоволенні позову центру зайнятості за його безпідставністю.
Доводи касаційної скарги про те, що державним реєстратором внесено запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців про припинення підприємницької діяльності Старости М. В. тільки 02 вересня 2010 року не свідчать про незаконність оскаржуваних судових рішень.
 
Суди вірно встановили, що 14 лютого 2007 року в Єдиний державний реєстр юридичних осіб та фізичних осіб підприємців внесено рішення               Старости М. В. про припинення підприємницької діяльності, при цьому вона надала державному реєстратору заяву про припинення підприємницької діяльності та копії квитанції за публікацію, повернула свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця. Відтак, за місяць до призначення допомоги по безробіттю відповідач надала державному реєстратору необхідний пакет документів для реєстрації припинення підприємницької діяльності.
 
Відповідно до частини третьої статті 46 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» фізична особа позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця.
Разом з тим, згідно з частинами першою та шостою статті 47 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» для проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем за її рішенням фізична особа - підприємець або уповноважена нею особа подає (надсилає) державному реєстратору реєстраційну картку на проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем за її рішенням.
Державний реєстратор за відсутності підстав для залишення реєстраційної картки на проведення державної реєстрації припинення підприємницької  діяльності фізичною особою - підприємцем за її рішенням без розгляду зобов'язаний не пізніше наступного робочого дня з дати надходження цього документа внести до Єдиного державного реєстру запис про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем та в той же день видати (надіслати  поштовим відправленням з описом вкладення) їй повідомлення про внесення такого запису.
 
Апеляційний суд правильно вказав, що та обставина, що державний реєстратор несвоєчасно вніс відповідний запис у державний реєстр не вказує на умисне невиконання відповідачем своїх обов'язків та зловживання ними для безпідставного отримання допомоги по безробіттю.
 
Отже, вирішуючи спір, суди повно, всебічно та об'єктивно з'ясували обставини справи, дослідили усі наявні у матеріалах справи докази, встановили наміри сторін та дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову центру зайнятості через його безпідставність.
 
Згідно з частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення першої інстанції в незміненій при апеляційному перегляді частині та апеляційного суду без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність та обґрунтованість судових рішень не впливають.
 
Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу Турківського районного центру зайнятості Львівської області залишити без задоволення.
 
Рішення Турківського районного суду Львівської області від 23 листопада 2017 року в незміненій при апеляційному перегляді частині та рішення Апеляційного суду Львівської області від 31 січня 2017 року залишити без змін. 
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                    Д. Д. Луспеник 
Судді:                                                                                               О. В. Білоконь 
Б. І. Гулько
Є. В. Синельников
Ю. В.Черняк