ПОСТАНОВА
Іменем України
Київ

15 травня 2018 року 
справа №607/2400/17
адміністративне провадження №К/9901/16435/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:          
головуючого - Ханової Р.Ф.,
суддів: Гончарової І.А., Олендера І.Я.,
розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 10 серпня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Тернопільської митниці Державної фіскальної служби про визнання протиправною та скасування постанови у справі про порушення митних правил та закриття провадження у справі,

У С Т А Н О В И В:

У лютому 2017 року ОСОБА_1 (далі - позивач у справі) звернувся із позовом до Тернопільської митниці Державної фіскальної служби (далі - митний орган, відповідач у справі), в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову відповідача у справі від 1 лютого 2017 року №0035/403000000/17, якою його визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого статтею 485 Митного кодексу України, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу розміром 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, що складає 128 343,36 грн, з мотивів його безпідставності.

Позов мотивований тим, що в діях позивача у справі відсутній склад адміністративного правопорушення (умисна форма вини), відповідальність за яке передбачена статтею 485 Митного кодексу України, а також що дійсність зовнішньоекономічного договору, поданого для розмитнення транспортного засобу, не спростована в судовому порядку, а інформація, наведена в листах митних органів Чеської Республіки та Нідерландів жодним чином не підтверджує вчинення порушення митних правил саме позивачем.

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 7 квітня 2017 року визнано протиправною та скасовано постанову заступника начальника Тернопільської митниці Державної фіскальної служби Саварина А.Л. в справі про порушення митних правил від 1 лютого 2017року №0035/403000000/17, в решті позову відмовлено. Постанова суду мотивована тим, що оскільки суб'єктивна сторона правопорушення, передбаченого статтею 485 Митного кодексу України характеризується умисною формою вини, а матеріали справи не містять доказів умислу позивача на вчинення передбачених диспозицією цієї статті дій, то висновок митного органу про те, що позивач заявив в митній деларації неправдиві відомості, необхідні для визначення митної вартості товару з метою зменшення розміру митних платежів і подав митному органу документи, що містять неправдиві відомості, є безпідставними та грунтуються на припущеннях.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 10 серпня 2017 року  апеляційну скаргу Тернопільської митниці Державної фіскальної служби задоволено, постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 7 квітня 2017 року скасовано, прийнято нову, якою в задоволенні адміністративного позову  відмовлено. Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що оскільки саме позивач як керівник юридичної особи уповноважений на здійснення волевиявлення від імені останньої, то висновок суду першої інстанції про відсутність в діях позивача умислу, як необхідної складової адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 485 Митного кодексу України, є помилковим. З огляду на загальне правило частини першої статті 293 Митного кодексу України про те, що особою, на яку покладається обов'язок зі сплати митних платежів, є декларант, судом апеляційної інстанції зроблено висновок про правомірність оскаржуваної постанови відповідача.

Представник позивача у поданій касаційній скарзі із посиланням на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі постанову суду першої інстанції.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що судом апеляційної інстанції безпідставно не враховано, що жодні наявні  у справі докази не свідчать про  те, що саме позивач вчинив передбачені диспозицією статті 485 Митного кодексу України дії.

Заперечення на касаційну скаргу не надходили, що не перешкоджає її розгляду по суті.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України  провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Верховний Суд, переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та  процесуального права, вбачає підстави для задоволення касаційної скарги.

Відповідно до статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції чинній на момент ухвалення судових рішень) судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.          
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі.

Зазначеним вимогам закону судове рішення суду апеляційної  інстанційї не відповідає.

Суди першої та апеляційної інстанцій установили наступне.
20 вересня 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Сокіл-Захід», в особі директора Шумського М.Б., та компанія M.VOS VOF (5334 LH Velddriel, De Tweede Geerden, 9 Netherlands) уклали договір №01/01/2014 NL, предметом якого є купівля-продаж нових та вживаних транспортних засобів, далі - Товар (п. 1.1. Договору). Сторони домовились, що товар буде поставлятись на умовах DDU-Тернопіль, відповідно до Інкотермс 2010 (п. 3.1. Договору). Датою відвантаження товару є дата рахунку (invoice). 

10 жовтня 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Віта-Едванс», як виконавець, що здійснює декларування на підставі ліцензії на право здійснення посередницької діяльності митного брокера, та Товариство з обмеженою відповідальністю «Сокіл-Захід», в особі керівника Шумського М.Б., як замовник, уклали договір №10/10/2014-2 про надання послуг по декларуванню та митному оформленню товарів. Згідно даного договору замовник доручає, а виконавець зобов'язується надавати послуги по декларуванню товарів, майна, транспортних засобів замовника, що переміщуються через митний кордон України, та їх оформленню у Тернопільській митниці; дії, пов'язані з декларуванням і митним оформленням товарів замовника, здійснювати самостійно від свого імені за рахунок і за дорученням замовника в порядку, передбаченому цим договором та чинним законодавством України (п. 1.1 Договору).

21 серпня 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Віта-Едванс», як представник декларанта Товариства з обмеженою відповідальністю «Сокіл-Захід», подало до митного органу попереднє повідомлення ЕЕ №403000010/2015/100301 про намір ввезти на митну територію України товар «сідельний тягач DAF 105XF 460, 2007 року випуску, шасі НОМЕР_1».

22 серпня 2015 року через пункт пропуску «Шегині-Медика» Львівської митниці Державної фіскальної служби ввезено на митну територію України в митному режимі імпорт вищевказаний сідельний тягач. Водієм транспортного засобу, який і подав в пункті пропуску інвойс №0108 від 19 серпня 2015року, був ОСОБА_4. 

Завершуючи митне оформлення, 26 серпня 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Віта-Едванс» (ОСОБА_5), як представник декларанта Товариства з обмеженою відповідальністю «Сокіл-Захід», подало в Тернопільську митницю Державної фіскальної служби митну декларацію №403000010/2015/000489, згідно якої заявлено до митного оформлення в митному режимі імпорт товар «сідельний тягач DAF XF105.460, 2007 року випуску, шасі НОМЕР_1» фактурною вартістю 2350 євро, що по курсу НБУ на день подання митної декларації митниці становить 61171,66 грн. У графі 45 цієї декларації заявлено митну вартість товару 160738,32 грн.

Заявлена митна вартість 160738,32 грн. визначена на підставі висновку експертного автотоварознавчого дослідження №727 складеного 25 серпня 2015 року експертом-автотоварознавцем суб'єктом підприємницької діяльності-фізичною особою ОСОБА_6.

Під час розмитнення на пункті пропуску водій ОСОБА_4 надав митним органам інвойс від 19 серпня 2015 року та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу із відмітками Львівської та Тернопільської митниць Державної фіскальної служби «під митним контролем», відповідно до якого власником транспортного засосу є ОСОБА_7. 
Після розмитнення і випуску транспортного засобу, 3 січня 2017 року митним органом складено протокол №0035/403000000/17 про порушеня митних правил за статтею 485 Митного кодексу України відносно позивача, який надіслано останньому. 

1 лютого 2017 року постановою Тернопільської митниці Державної фіскальної служби позивача визнано винуватим у вчиненні порушення митних правил, передбаченого статтею 485 Митного кодексу України, і накладене адміністративне стягнення у вигляді штрафу розміром 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, що складає 128 343,36 грн.

Згідно довідок Тернопільської митниці, за митною декларацією від 26 серпня 2015року №403000010/2015/000489  фактично сплачено митних платежів  61 080,56 грн, при тому, що підлягало сплаті 103 861,68 грн, тобто встановлено ухилення від сплати митних платежів в розмірі 42 781,12 грн.

Стаття 458 Митного кодексу України передбачає, що порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред'явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Позивача у справі притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення статті 485 Митного кодексу України, а саме за заявлення неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, а також надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом.

Частиною 1 статті 266 Митного кодексу України визначені обов'язки декларанта та уповноваженої ним особи, серед яких, зокрема, здійснення декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення відповідно до порядку, встановленого цим Кодексом.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що транспортний засіб (сідельний тягач DAF XF105.460, 2007 року випуску, шасі НОМЕР_1) розмитнено Товариством з обмеженою відповідальністю «Віта-Едванс» (брокерська компанія), як представником декларанта  - Товариства з обмеженою відповідальністю «Сокіл-Захід», керівником  якого є позивач. Так, відповідні митні формальності, оформленя і подання митної декларації та відповідних документів на транспортний засіб (зовнішньоекономічний контракт, інвойс, свідоцтво про реєстрацію) здійснені саме брокерською компанією відповідно до укладеного договору про надання послуг по декларуванню та митному оформленню товарів від 10 жовтня 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Сокіл-Захід» (покупець транспортного засобу) та брокерською компанією. 
Таким чином, Товариство з обмеженою відповідальністю «Віта-Едванс» уповноважене провести декларування товару від свого імені.

Відповідно до частини 5 статті 266 Митного кодексу України особа, уповноважена на декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення від імені декларанта, має такі самі обов'язки, права і несе таку саму відповідальність, що й декларант. 

Виходячи з вищезазначеної норми, Суд приходить до висновку, що митний брокер (брокерська компанія), як особа уповноважена на декларування товарів, несе таку саму відповідальність, що й декларант. 

Відмовляючи в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції не врахував того, що дії, передбачені гіпотезою статті 485 Митного кодексу України, вчинені саме брокерською компанією, яка за договором про надання відповідних послуг та за законом (частина п'ята статті 266 Митного кодексу України) відповідальна за достовірність заявлених при розмитненні товару відомостей.

Отже, суд апеляційної інстанції, дійшовши висновку про наявність в діях позивача як керівника Товариства з обмеженою відповідальністю «Сокіл-Захід» (а отже як особи, відповідальної за волевиявлення юридичної особи) складу адміністративного правопорушення, пославшись при цьому лише на  положення частини першої статті 293 Митного кодексу України (про те, що особою, на яку покладається обов'язок зі сплати митних платежів, є декларант) припустився помилкового застосування матеріального права внаслідок неправильної оцінки обставин справи. 

Судом апеляційної інстанції безпідставно надана перевага доводам митного органу про те, що згідно листа від 13 листопада 2015 року №DIC_2015_36537 Митного інформаційного центру Королівства Нідерланди зовнішньоекономічний договір від 20 вересня 2014 року №01/01/2014 NL між Товариством з обмеженою відповідальністю «Сокіл-Захід» та компанією M.VOS VOF (5334 LH Velddriel, De Tweede Geerden, 9 Netherlands) не укладався і на цій підставі, без встановлення будь-якого з елементів складу відповідного адміністративного правопорушення, прийняте рішення про правомірність спірної постанови митного органу. 

Водночас правова оцінка обставин справи, здійснена судом першої інстанції, відповідає правильному застосуванню норм матеріального права, оскільки в основу висновків суду покладено відсутність складу адміністративного правопорушення саме в діях позивача. 

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 349 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишити в силі рішення суду першої інстанції у відповідній частині. 

За змістом частини першої статті 352 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Враховуючи те, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону, Суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення касаційної скарги, скасування постанови суду апеляційної інстанції та залишення в силі постанови суду першої інстанції.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 352, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 10 серпня 2017 року скасувати, постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 7 квітня 2017 року залишити в силі.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                               Р.Ф.Ханова

Судді:                                                                                                                 І.А.Гончарова

                                                                                                                             І.Я.Олендер