ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2018 року 
м. Київ

Справа №  906/496/17 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
головуючого - Пількова К. М., суддів: Дроботової Т. Б., Чумака Ю. Я.,

розглянув у письмовому провадженні касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця Кузьмінець Надії Миколаївни на постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 26.10.2017 у справі Господарського суду Житомирської області за позовом Підприємства Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" до Фізичної особи-підприємця Кузьмінець Надії Миколаївни про стягнення 33175,84 грн.,

Короткий зміст позовних вимог
1.          08.06.2017 Підприємство Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" (далі - Позивач) звернулось до Фізичної особи-підприємця Кузьмінець Надії Миколаївни (далі - Відповідач) з позовом про стягнення неустойки у розмірі подвійної плати за час прострочення користування критим столом №  17, 18 та торгівельним майданчиком №  142, 143 у розмірі 17263,84 грн. (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 22.06.2017 №  361).
Позовні вимоги мотивовані тим, що 31.12.2013 відповідно до статті 761 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) між Позивачем та Відповідачем укладено договір оренди №  74 (далі - Договір оренди №  74), предметом якого є торговельний майданчик №  142, 143 загальною площею 4,5 кв.м., 4,3 кв.м., а також договір оренди №  75 (далі - Договір оренди №  75), предметом якого є критий стіл №  17, 18 загальною площею 3 кв.м., 3 кв.м., місцезнаходження яких зазначено на карті розміщення торгових місць на ринку, яка розроблена згідно пункту 7 Правил торгівлі для ПР "Кооперативний ринок". 17.12.2014 сторони домовились пролонгувати договори оренди №  74 та №  75 з 01.01.2015 по 31.12.2015 відповідно до пункту 6.1. Після закінчення вказаного строку орендар (Відповідач) не виконав умов договору та не повернув орендодавцю (Позивачу) об'єкти оренди відповідно до статті 785 ЦК України, у зв'язку з чим з 01.01.2016 Позивачем нараховано неустойку за час прострочення користування річчю в подвійному розмірі.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
2.          13.07.2017 Господарський суд Житомирської області (суддя Машевська О.  П.) вирішив позов задовольнити частково, стягнути з Відповідача на користь Позивача 675,92 грн. боргу з орендної плати за Договором оренди №  74 від 31.12.2013 року та додаткової угоди до договору від 17.12.2014; у стягненні 16587,92 грн. як неустойки відмовити.
Рішення суду мотивоване тим, що умовою застосування частини 1 статті 785 ЦК України, на яку посилається Позивач як на підставу позову, є факт припинення договору найму, однак такий факт не мав місця. Позивач не довів, якими критеріями він керувався, визначаючи 01.01.2016 першим днем прострочення виконання зобов'язання з повернення об'єкта оренди у строк "негайно" для нарахування неустойки за правилом частини 2 вказаної норми, а не після закінчення 7-денного терміну, тобто після 08.01.2016 як передбачено умовами Договорів оренди. За наведеного з урахуванням умов пункту 4.3.8 Договорів оренди №  74 та №  75 для повернення об'єктів оренди та вимог статті 764 ЦК України посилання Позивача на правила частини 1 статті 785 ЦК України є безпідставними. До спірних правовідносин не підлягає застосуванню частина 2 статті 785 ЦК України. Позивач вправі за період з 01.01.2016 по 01.06.2017 (17 місяців) отримати у Відповідача орендну плату за користування об'єктами оренди на загальну суму 16587,92 грн., враховуючи, що Відповідачем сплачено 15912,00 грн., залишок орендної плати складає 675,92  грн. 

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
3.          26.10.2017 Рівненський апеляційний господарський суд вирішив рішення Господарського суду Житомирської області від 13.07.2017 скасувати; прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити; стягнути з Відповідача на користь Позивача неустойку у розмірі 17263,84 грн. 
Постанова апеляційного господарського суду мотивована тим, що відповідно до приписів пункту 6.3 Договорів оренди, якщо Відповідач має намір укласти Договір на наступний строк, він зобов'язаний не пізніше ніж за один місяць до закінчення терміну договору подати Позивачу письмову заяву з додаванням копій правовстановлюючих документів. За умови відсутності в орендодавця заперечень договір може бути пролонгований на такий же термін. В іншому випадку договір припиняє дію відповідно до пункту 6.1. Матеріали справи не містять доказів виконання Відповідачем умов пункту 6.3 Договорів оренди, відтак вказані Договори оренди №  74 та №  75 припинили свою дію 31.12.2015 в силу пункту 6.1. Відповідно до пункту 4.3.8 Договорів оренди у разі припинення договору Відповідач має звільнити об'єкт оренди та повернути його Позивачу. Таким чином для застосування наслідків, передбачених частиною 2 статті 785 ЦК України необхідно встановити обставини, за якими орендар мав можливість передати майно, що було предметом оренди, але умисно цього не зробив. Згідно з довідкою №  378 від 28.07.2017 Відповідача засобами радіомовлення ринку було повідомлено про те, що Договір оренди №  74, №  75 припинений на підставі пункту 6.3, а також повідомлено про нарахування неустойки за час прострочення користування об'єктами оренди. Відповідач відмовився від підпису про ознайомлення з зазначеним повідомленням, про що був складений акт від 20.01.2016. В матеріалах справи відсутні докази повернення Відповідачем орендованого майна, отже Позивач правомірно скористався своїм правом та нарахував Відповідачу неустойку в розмірі подвійної плати за користування об'єктами оренди за період з 01.01.2016 по 01.06.2017 за договором №  74 в розмірі 17263,84 грн. 

Короткий зміст вимог касаційної скарги
4.          02.04.2018 Відповідач (Скаржник) подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 26.10.2017, рішення Господарського суду Житомирської області від 13.07.2017 залишити без змін.
5.          05.06.2018 Позивач подав відзив на касаційну скаргу, в якому просить постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 26.10.2017 залишити в силі, в задоволенні касаційної скарги відмовити.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
6.          Допущене апеляційним господарським судом порушення норм матеріального права полягає у застосуванні норми частини 2 статті 785 ЦК України, яка не підлягала застосуванню до спірних правовідносин, оскільки припинення договору найму та закінчення строку дії договору найму є різними діями. 
7. В матеріалах справи відсутні належні, допустимі та достатні докази заперечення Позивача проти продовження користування Відповідачем орендованим майном за Договорами оренди №  74 та №  75 після закінчення строку їх дії та вчинені ним до 31.01.2016, тому місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що строк дії вказаних договорів був автоматично продовжений на 2016 та 2017 роки на підставі приписів статті 764 ЦК України та частини 4 статті 284 Господарського кодексу України (далі - ГК України). Зазначені норми не були застосовані апеляційним судом, хоча підлягали застосуванню до спірних правовідносин.
8.  Апеляційний суд знехтував правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постановах від 12.10.2016 у цивільній справі №  395/951/14-ц та від 25.02.2015 у справі №  6-219цс14, яка згідно з вимогами статті 111-28 ГПК України, в редакції, чинній до 15.12.2017, була для нього обов'язковою 
9.   Всупереч частини 1 статті 101 ГПК України, в редакції, чинній до 15.12.2017, апеляційним судом прийнято постанову на підставі доказів, поданих до суду апеляційної інстанції без обґрунтування неможливості їх подання до місцевого господарського суду. Судом не взято до уваги та не проаналізовано питання неналежності, недостатності та недопустимості додатково наданих Позивачем доказів у розумінні статей 33, 34 ГПК України, у редакції, чинній до 15.12.2017.

Доводи Позивача, викладені у відзиві на касаційну скаргу
10.          Касаційна скарга є необґрунтованою та безпідставною.

Позиція Верховного Суду
11.          Відповідно до статті 101 ГПК України, в редакції, чинній на час прийняття оскаржуваних судових рішень, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі та додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. 
Зазначаючи, що для застосування наслідків, передбачених частиною 2 статті 785 ЦК України необхідно встановити обставини, за якими орендар мав можливість передати майно, що було предметом оренди, але умисно цього не зробив, суд апеляційної інстанції послався на довідку вих. №  378 від 25.07.2017, згідно з якою Відповідача засобами радіомовлення ринку було повідомлено про те, що Договори оренди №  74 та №75 припинені на підставі пункту 6.3, а також про нарахування неустойки за час прострочення користування критим столом №  17, №  18, т/м 142, 143. Також суд зазначив, що Відповідач відмовився від підпису про ознайомлення з вказаним повідомленням, про що був складений акт від 20.01.2016. Втім зазначені докази не були предметом дослідження та не надавались суду першої інстанції під час розгляду справи. Постанова апеляційного господарського суду не містить висновків щодо обґрунтування неможливості подання цих доказів у суді першої інстанції та відповідних висновків суду щодо наявності підстав для прийняття їх до уваги. Враховуючи наведене, зазначені докази прийняті до уваги судом апеляційної інстанції безпідставно, у зв'язку з чим Суд вважає обґрунтованими доводи Скаржника в цій частині (пункт 9).
12.          Відповідно до частини 1 статті 763 ЦК України договір найму укладається на строк, встановлений договором. Згідно з встановленими судами обставинами, Договори оренди №  74 та №  75, з урахуванням додаткової угоди, укладені на строк до 31.12.2015, із закінченням якого відповідно до підпункту 4.3.8 Договорів оренди орендар (Відповідач) зобов'язується у 7-денний термін звільнити об'єкти оренди та повернути їх орендодавцеві (Позивач), отже орендоване майно мало бути повернене Позивачу у строк до 08.01.2018. При цьому суд першої інстанції встановив, що у разі невиконання орендарем наведених умов Договорів оренди на підставі підпункту 4.2.5 Договорів оренди орендодавець переміщає тимчасову споруду, що встановлена на орендованому торгівельному місці, на штрафний майданчик ринку. Підтвердження того, що Позивачем вчинено зазначені дії судам першої та апеляційної інстанції не надано. Судами встановлено, що орендоване майно не було передане орендодавцю Відповідачем станом на час звернення з цим позовом.
Разом з цим відповідно до статті 766 ЦК України якщо наймодавець не передає наймачеві майно, наймач має право за своїм вибором: 1) вимагати від наймодавця передання майна і відшкодування збитків, завданих затримкою; 2) відмовитися від договору найму і вимагати відшкодування завданих йому збитків. Водночас за вимогами статті 764 ЦК України якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором. Законодавством не встановлено форми заперечення орендодавця проти продовження строку договору оренди, отже розглядаючи відповідні спори суди мають надавати оцінку доводам і доказам, наданим учасниками для обґрунтування вимог та заперечень щодо застосування наведеної норми. Судом першої інстанції встановлено відсутність відомостей щодо повідомлення Відповідача про заперечення Позивача проти поновлення Договорів оренди. Суд апеляційної інстанції, однак, з порушенням приписів статті 101 ГПК України, послався на довідку, згідно якої Відповідача повідомлено про припинення договору засобами радіомовлення, від підпису про ознайомлення з якою останній відмовився, тому вказані обставини не можна вважати такими, що встановлені судом в межах повноважень та відповідно до господарського процесуального закону. Крім того, вказані обставини не були кваліфіковані судом як належні докази заперечення Позивача проти продовження Договорів оренди. За таких обставин, враховуючи, що Відповідач продовжував користуватись орендованим майном, Суд доходить висновку про те, що Договори оренди були продовжені на той самий строк відповідно до статті 764 ЦК України. При цьому Суд не погоджується з висновками апеляційного господарського суду про те, що Договори оренди не можна вважати продовженими у зв'язку з відсутністю підтвердження вчинення Відповідачем дій, передбачених пунктом 6.3 Договорів оренди, оскільки таке поновлення відбулось відповідно до статті 764 ЦК України. Водночас нарахування неустойки в розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення на підставі частини 2 статті 785 ЦК України має місце лише у разі, якщо відповідний договір оренди було припинено, а орендар не повертає орендоване майно, у тому числі, у разі, якщо таке майно не повертається на вимогу орендодавця, який заперечив проти поновлення договору на новий строк протягом одного місяця, як передбачено статтею 764 ГПК України. За таких обставин Суд не погоджується з висновками апеляційного господарського суду про наявність підстав для стягнення з Відповідача неустойки на підставі частини 2 статті 785 ЦК України та вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції про наявність у Відповідача обов'язку сплатити на користь Позивача заборгованість з орендної плати за заявлений останнім період.
13.          Суд відхиляє доводи Скаржника (пункт 7) про те, що в матеріалах справи відсутні належні, допустимі та достатні докази заперечення Позивача проти продовження користування Відповідачем орендованим майном з огляду на те, що перевірка цих доводів відповідно до частини 2 статті 300 ГПК України не належить до компетенції Суду касаційної інстанції. 
14. Враховуючи викладене, Суд доходить висновку, що постанова апеляційного господарського суду прийнята з порушенням наведених норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, тому підлягає скасуванню, а рішення суду першої інстанції підлягає залишенню в силі.
Судові витрати
15.          У зв'язку з тим, що Суд задовольняє касаційну скаргу Відповідача, судовий збір, сплачений за подання касаційної скарги, покладається на Позивача.
Керуючись статтями 300, 301, 308, 312, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Суд

П О С Т А Н О В И В :

1.          Касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця Кузьмінець Надії Миколаївни задовольнити.
2.          Постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 26.10.2017 у справі № 906/496/17 скасувати. Рішення Господарського суду Житомирської області  від 13.07.2017 залишити в силі.
3.          Стягнути з Підприємства Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" (12501, Житомирська область, м. Коростишів, вул. Шевченка, 40, ідентифікаційний код 31843604) на користь Фізичної особи-підприємця Кузьмінець Надії Миколаївни (12501, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) 1920,00 грн. (одну тисячу дев'ятсот двадцять гривень) судового збору, сплаченого за подання касаційної скарги. Доручити Господарському суду Житомирської області видати наказ. 
Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий суддя                                                                                К. М. Пільков
Судді                                                                                                    Т. Б. Дроботова
                                                                                                              
                                                                                                    Ю. Я. Чумак