Постанова
Іменем України 
26 червня 2018 року
м. Київ
справа № 363/3637/13-ц
провадження № 61-8871св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного  суду:
головуючого - Висоцької В. С.,
суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю., Пророка В. В., Фаловської І. М. 
(суддя-доповідач),
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1, 
відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Земельний кадастр»,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Земельний кадастр» на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 12 листопада 2013 року у складі судді Чіркова Г. Є. та ухвалу апеляційного суду Київської області від 20 жовтня 2016 року у складі колегії суддів: Волохова Л. А., Матвієнко Ю. О., Журби С. О.,
ВСТАНОВИВ:
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
У вересні 2013 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Земельний кадастр» (далі -  ТОВ «Земельний кадастр») про розірвання договору та відшкодування завданих збитків.
Позовна заява мотивована тим, що 08 вересня 2010 року між сторонами у справі укладено договір на виконання робіт по виготовленню технічної документації із землеустрою щодо виготовлення державних актів на право власності на земельні ділянки, які знаходяться на території АДРЕСА_1. Ці земельні ділянки належать замовнику - ОСОБА_1, на підставі договору дарування від 02 грудня 2009 року.  Відповідно до протоколу проведення документації із землеустрою та обмінного файла від 17 вересня 2012 року документація розроблена відповідачем не відповідає: черговому кадастровому плану щодо відповідності даних обмінного файлу; вимогам, щодо відповідності обмінного файлу; щодо відповідності вимогам, установленим до структури кадастрового номеру земельної ділянки; щодо відповідності структурних елементів кадастрового номера земельної ділянки індексній кадастровій карті. Отже,  відповідач взяті на себе зобов'язання належним чином  не виконав,  29 липня 2013 року позивач направила  ТОВ «Земельний кадастр» претензію з вимогою усунути вищевказані порушення, яка залишена без відповіді. 
На підставі викладеного, ОСОБА_1 просила розірвати договір                            від 08 вересня 2010 року, укладений між нею та ТОВ «Земельний кадастр», стягнути завдану матеріальну  шкоду у розмірі 1445,02 грн, відшкодувати моральну шкоду у сумі 5000 грн. 
Рішенням Вишгородського районного суду Київської області                                  від 12 листопада  2013 року позов задоволено частково.
Розірвано договір від 08 вересня 2010 року, укладений між ТОВ «Земельний кадастр» та ОСОБА_1
Стягнуто з ТОВ «Земельний кадастр» на користь позивача на відшкодування збитків 1 445,02 грн, моральної шкоди 1 000 грн. 
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. 
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що укладений договір між сторонами підлягає розірванню, оскільки позивач позбавлена можливості отримати належну технічну документацію, внаслідок істотного порушення зобов'язання стороною відповідача. Тому, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача грошових коштів в розмірі 1 445,02 грн (оплата послуг виконавця, згідно квитанцій) є правомірними та підлягають задоволенню. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд виходив із встановлених обставин справи, характеру і обсягу страждань позивача, їх тривалості, витрачених ним зусиль для відновлення своїх порушених прав.
Ухвалою апеляційного суду Київської області від 20 жовтня 2016 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що встановивши допущені недоліки у виконанні, зокрема, відсутність позитивного висновку управління Держкомзему у Бородянському районі Київській області, є неналежним виконанням зобов'язання, правові наслідки якого встановлені статтею 891 ЦК України та умовами пункту 3.3 договору. 
У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ТОВ «Земельний кадастр», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції. 
Касаційна скарга мотивована тим, що місцевий суд, всупереч вимогам процесуального права, враховуючи повторну неявку у судове засідання відповідача мав постановити заочне рішення. Судами попередніх інстанцій залишено поза увагою, що при виготовленні кадастрової карти була допущенна помилка, яка призвела до зміщення кварталів, що потягло за собою накладення земельних ділянок. У такому випадку неможливість присвоєння кадастрового номера земельній ділянці позивача, пов'язане з неналежним виконанням обов'язків розробника карти. Крім того, з прийняттям постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру» від 17 жовтня                      2012 року № 1051 затверджено новий Порядок присвоєння кадастрових номерів земельним ділянкам, і всі ці зміни могли вплинути на висновок спеціалістів Державного комітету України із земельних ресурсів при перевірці технічної документації.
Відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду не надходив.
21 лютого 2018 року справу передано до Верховного Суду.
У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з частиною другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.                               Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що 08 вересня 2010 року між сторонами у справі укладено договір на виконання робіт по виготовленню технічної документації із землеустрою щодо виготовлення державних актів на право власності на земельні ділянки, які знаходяться на території Бородянського району АДРЕСА_1
ОСОБА_1, відповідно до пунктів  2.1 та 2.2 договору сплатила вартість робіт по оформленню права власності на земельні ділянки в розмірі                    1 445,02 грн, що підтверджується поданими квитанціями.
Відповідно до пункту 3.3 договору виконавець відслідковує рух технічної документації по службах після підписання акту виконаних робіт та повідомляє замовника про повне проходження технічної документації по службах.
Згідно з розділом 4 договору виконавець не несе відповідальність за порушення умов цього договору, які були створенні з вини замовника.
27 червня 2012 року ТОВ «Земельний кадастр» передав позивачу розроблену технічну документацію, що підтверджується актом здачі-приймання технічної документації, згідно з вказаним договором.
13 вересня 2012 року ОСОБА_1, звернулась до управління Держкомзему у Бородянському районі Київській області із заявою про визначення кадастрового номера земельної ділянки.
У задоволенні заяви та присвоєнні земельній ділянці кадастрового номеру позивачу відмовлено через невідповідність проектної документації.
Відповідно до протоколу проведення документації із землеустрою та обмінного файла від 17 вересня 2012 року документація розроблена відповідачем не відповідає: черговому кадастровому плану щодо відповідності даних обмінного файлу; вимогам, щодо відповідності обмінного файлу; щодо відповідності вимогам, установленим до структури кадастрового номеру земельної ділянки; щодо відповідності структурних елементів кадастрового номера земельної ділянки індексній кадастровій карті. 
Установлено, що 29 липня 2013 року позивач направила ТОВ «Земельний кадастр» претензію, в якій просила привести технічну документацію у відповідність, яка залишена без відповіді.
Статтею 526 ЦК України установлено загальні умови виконання зобов'язання, зокрема зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов'язань. 
Відповідно до пунктів першого, другого частини першої статті 890 ЦК України підрядник зобов'язаний виконувати роботи відповідно до вихідних даних для проведення проектування та згідно з договором; погоджувати готову проектно-кошторисну документацію із замовником, а в разі необхідності - також з уповноваженими органами державної влади та органами місцевого самоврядування.
Підрядник відповідає за недоліки проектно-кошторисної документації та пошукових робіт, включаючи недоліки, виявлені згодом у ході будівництва, а також у процесі експлуатації об'єкта, створеного на основі виконаної проектно-кошторисної документації і результатів пошукових робіт. У разі виявлення недоліків у проектно-кошторисній документації або в пошукових роботах підрядник на вимогу замовника зобов'язаний безоплатно переробити проектно-кошторисну документацію або здійснити необхідні додаткові пошукові роботи, а також відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 891 ЦК України).
Місцевим судом правильно було взято до уваги, що за умовами пунктів 
1.1, 3.3 цього договору позивач замовив, а відповідач взяв на себе зобов'язання стосовно виконання робіт по виготовленню технічної документації із землеустрою щодо виготовлення державних актів на право власності на земельні ділянки та відслідковувати рух технічної документації по службах після підписання акту виконаних робіт і повідомити замовника про повне проходження технічної документації по службах.
Надана відповідачем позивачу по договору розроблена технічна документація не відповідала вимогам умов договору, вимогам замовника,  тому позивач правомірно вимагає від відповідача усунення наявних недоліків.
Відповідач, у тому числі і у касаційній скарзі, не заперечував, що вказані недоліки мали місце, зокрема з посиланням на зміни нормативно-правових актів, та помилки управління Держкомзему у Бородянському районі Київській області. Однак відповідачем не доведено належними та допустимими доказами, що порушення умов договору були створенні з вини замовника або інших, пов'язаних з виконанням умов договору осіб.
Згідно зі статтею 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, на підставі встановлених обставин та належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшов обґрунтованого висновку що відповідач отримавши кошти у розмірі вартості  робіт по оформленню права власності на земельні ділянки, не виконав належним чином взяті на себе зобов'язання, а позивач очікуваного результату за договором не отримала, тому наявні правові підстави для розірвання договору та стягнення збитків. 
Ухвалюючи рішення про наявність підстав для задоволення позову в частині відшкодування моральної шкоди, суди, вважаючи позивача споживачем послуг, які йому надавав відповідач, виходили з того, що внаслідок неякісного виконання робіт по виготовленню технічної документації із землеустрою щодо виготовлення державних актів на право власності на земельні ділянки останнім позивачу було заподіяно моральні страждання, розмір компенсації за які, суди визначили в сумі 1 000 грн. Відповідач є споживачем послуг у розумінні  Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до вимог пункту 5 статті 4 цього Закону споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. 
Доводи касаційної скарги про те, що місцевий суд враховуючи повторну неявку у судове засідання відповідача мав постановити заочне рішення, не заслуговують на увагу, оскільки як зазначено в частині другій статті 225 ЦПК України (у редакції, на час розгляду справи судами), розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за загальними правилами зі змінами і доповненнями, встановленими главою 8 розділу III ЦПК України «Заочний розгляд справи». Постановлення ухвали про заочний розгляд справи є правом, а не обов'язком суду. Крім того, відповідач брав участь у судовому розгляді справи апеляційної інстанції.  
Доводи касаційної скарги також не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суди правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і надали їм належну оцінку, правильно встановили обставини справи, в результаті чого ухвалили законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права. 
Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів вважає, що рішення місцевого та апеляційного судів ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому ці судові рішення відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Земельний кадастр» залишити без задоволення.
Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 12 листопада                    2013 року  та ухвалу апеляційного суду Київської області від 20 жовтня                2016 року залишити без змін.
Постанова є остаточною і набирає законної сили з моменту її прийняття, оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                                В. С. Висоцька
Судді                                                                                                  А .О. Лесько
                                                                                                            С.Ю. Мартєв 
                                                                                                            В.В. Пророк
                                                                                                            І.М. Фаловська