ПОСТАНОВА
Іменем України

23 травня 2018 року 
Київ
справа №466/2048/16-а
адміністративне провадження №К/9901/12133/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого судді - Білоуса О.В.,  
суддів - Желтобрюх І.Л., Стрелець Т.Г., 

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Управління патрульної поліції у місті Львові Департаменту патрульної поліції на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 05 липня 2016 року (головуючий суддя - Улицький В.З., судді - Гулида Р.М., Кузьмич С.М.) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у місті Львові Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про адміністративне правопорушення,

У С Т А Н О В И В:

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції у місті Львові Департаменту патрульної поліції (далі - УПП в місті Львові), в якому просив: скасувати постанову інспектора роти №2 батальйону №1 УПП у місті Львові Департаменту патрульної поліції Штельмана Р. Я. від 19 лютого 2016 року серії ПС 2 №852287 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн. за порушення частини п'ятої статті 122 та частини першої статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що вказана постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності є незаконною та безпідставною, оскільки інспектор неправомірно зупинив автомобіль під його керуванням і безпідставно вимагав надати для перевірки поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Постановою Шевченківського районного суду міста Львова від 26 травня 2016 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 05 липня 2016 року скасовано рішення суду першої інстанції та прийнято нову постанову про задоволення позовних вимог, а саме: визнано протиправною та скасовано постанову у справі про адміністративне правопорушення від 19 лютого 2016 року серії ПС2 №852287, яка винесена інспектором роти №2 батальйону №1 УПП у місті Львові Департаменту патрульної поліції Штельманом Р. Я.

Не погодившись з ухваленим у справі судовим рішенням апеляційної інстанції, УПП в місті Львові звернулося до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просило рішення суду апеляційної інстанції скасувати, а постанову Шевченківського районного суду міста Львова від 26 травня 2016 року залишити в силі. В обґрунтування касаційної скарги відповідач зазначає, що суд апеляційної інстанції ухвалюючи оскаржувану постанову, прийшов до помилкового висновку про наявність у відповідача обов'язку складати протокол про адміністративне правопорушення під час притягнення позивача до адміністративної відповідальності. 

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 20 вересня 2016 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.

Позивач скористався своїм правом та надіслав до суду заперечення на касаційну скаргу, в якому посилаючись на встановлені обставини та висновки оскаржуваного судового рішення зазначив, що рішення суду апеляційної інстанції прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим просив відмовити у задоволенні касаційної скарги, а рішення суду апеляційної інстанції залишити без змін.

Вказану справу згідно з Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30 січня 2018 року передано для розгляду касаційної скарги колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Білоуса О.В. (суддя-доповідач), Желтобрюх І.Л., Стрелець Т.Г.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судові рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про задоволення касаційної скарги.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 19 лютого 2016 року відповідачем, стосовно позивача, винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 №852287, якою ОСОБА_1 визнано винним за частиною п'ятою статті 121 та частиною першої статті 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн.

У постанові зазначено, що 19 лютого 2016 року о 9 годині 30 хвилин на автодорозі Львів - Шегині 10 км. + 200 м. водій ОСОБА_1, керуючи автомобілем «MERCEDES -BENZ 190 D» номерний знак « НОМЕР_1», не був пристебнутий ременем безпеки та не мав при собі поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушив підпункти 2.3 «в» та 2.1 «ґ» Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (далі - ПДР України).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що процедура притягнення до адміністративної відповідальності відповідачем не порушена, а вина позивача доведена та підтверджується наявними в матеріалах справи та дослідженими під час судового засідання доказами.

Львівський апеляційний адміністративний суд скасовуючи постанову суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позовних вимог, виходив з того, що судом першої інстанції не було належним чином досліджено дотримання відповідачем вимог законодавства при притягненні позивача до адміністративної відповідальності, а саме не з'ясовано чи складався відповідачем протокол про адміністративне правопорушення. Таким чином, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що відповідачем у порушення вимог КУпАП та Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах Міністерства внутрішніх справ, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 04 жовтня 2013 № 950, притягнуто позивача до відповідальності без складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Верховний Суд погоджується із висновками суду першої інстанції, а рішення суду апеляційної інстанції вважає помилковим, враховуючи таке.

Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (стаття 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення, далі - КУпАП ).

Статтею 246 КУпАП передбачено, що порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України від 02 липня 2015 року №580-VIII "Про Національну поліцію" (далі - Закон №580-VIII) визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Відповідно до пункту 1.9. ПДР України особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Приписами підпункту 2.3. «в» ПДР України визначено, що на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Дозволяється не пристібатися особі, яка навчає водінню, якщо за кермом учень, а в населених пунктах, крім того, водіям-інвалідам, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів і таксі.

Підпунктом 2.1. «ґ» ПДР України встановлено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Відповідно до частини п'ятої статті 121 КУпАП Порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами, тягне за собою накладення штрафу в розмірі трьох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з частиною першою статті 126 КУпАП, керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За змістом положень статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають, в тому числі, справи про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту (частинами першою-третьою, п'ятою-шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою-третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтями 124-1-126) тощо. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

У відповідності до вимог частини третьої статті 254 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього кодексу.

Аналіз положень частин першої - третьої статті 258 КУпАП дозволяє дійти висновку, що їх дія поширюється:
1) на правопорушення, визначені в частині першій цієї статті;
2) у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.
3) на випадки, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.

Частина друга статті 258 КУпАП надає право Національній поліції не складати протокол про вчинення адміністративних правопорушень, у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Відповідно на ці правовідносини поширюється положення частини четвертої статті 258 КУпАП, коли уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Таким чином під час оформлення матеріалів про адміністративні порушення за вчинення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, в тому числі, зафіксованих в автоматичному режимі, зокрема передбачених статтями 121 та 126 КУпАП, у працівників Національної поліції відсутній обов'язок складати протокол про адміністративне правопорушення.

Відповідно до пункту 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року №1395 та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за №1408/27853 (далі - Інструкція), у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п'ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП.
Згідно з пунктом 2 розділу ІІІ Інструкції, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені пунктом п'ятим статті 121 та пунктом першим статті 126 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення. 

Отже судом апеляційної інстанції зроблено помилковий висновок про те, що відповідно до статті 258 КУпАП, розгляд справ про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, здійснюється з обов'язковим складанням протоколу про адміністративне правопорушення, що в свою чергу свідчить про дотримання відповідачем процедури розгляду справи та притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Крім того, колегія суддів Верховного Суду звертає увагу, що судом апеляційної інстанції до спірних правовідносин застосовано положення Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах Міністерства внутрішніх справ, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 04 жовтня 2013 року № 950, які на момент прийняття оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції втратили чинність (Наказ Міністерства внутрішніх справ від 06 листопада 2015 року №1376).

Згідно з статтею 31 Закону №580-VIII поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Статтею 40 Закону №580-VIII встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою:
1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб;
2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Суд першої інстанції, досліджуючи наявний в матеріалах справи відеозапис з нагрудного реєстратора інспектора патрульної поліції, встановив наявність вказаних у оскаржуваній постанові обставин, визнання позивачем факту вчинення правопорушення та прийшов до висновку про правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності. Суд першої інстанції зазначив, що відповідачем доведено правомірність прийняття постанови від 19 лютого 2016 року серії ПС2 №852287. 

За таких обставин Верховний Суд погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 

Приписами частини першої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 349 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишити в силі рішення суду першої інстанції у відповідній частині. 

Відповідно до статті 352 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

З огляду на викладене, постанова Львівського апеляційного адміністративного суду від 05 липня 2016 року підлягає скасуванню, а постанова Шевченківського районного суду міста Львова від 26 травня 2016 року - залишенню в силі.

Керуючись статтями 3, 341, 345, 349, 352, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, 

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Управління патрульної поліції у місті Львові Департаменту патрульної поліції задовольнити.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 05 липня 2016 року скасувати.

Постанову Шевченківського районного суду міста Львова від 26 травня 2016 року залишити в силі.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О.В.Білоус

Судді                                                                                           І.Л.Желтобрюх

                                                                                          Т.Г.Стрелець