ПОСТАНОВА
Іменем України

16 липня 2018 року 
Київ
справа №825/905/17
адміністративне провадження №К/9901/29642/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Шарапи В.М., 
суддів Бевзенка В.М., Данилевич Н.А., 
розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Київського апеляційного адміністративного суду у складі колегії суддів: Файдюка В.В. (головуючий), суддів: Мєзєнцева Є.І.,       Чаку Є.В. від 22 серпня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до господарського суду Чернігівської області, треті особи: Державна судова адміністрація України, Головне управління Державної казначейської служби України в Чернігівській області, про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії, 
УСТАНОВИВ:
У червні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати протиправною бездіяльність щодо нездійснення нарахування йому суддівської винагороди, виходячи із розміру мінімальної заробітної плати, визначеної Законом України від 21 грудня 2016 року №1801-VІІІ «Про Державний бюджет України на 2017 рік» (далі - Закон №1801-VІІІ) та зобов'язати з 1 січня 2017 року перерахувати та виплачувати суддівську винагороду з розрахунку посадового окладу 32000 грн.
На обґрунтування позову послався на те, що у розумінні Закону України від        6 грудня 2016 року №1774-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (далі - Закон №1774-VІІІ) базовий розмір посадового окладу судді визначається з урахуванням прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року.
Чернігівський окружний адміністративний суд постановою від 12 липня        2017 року позов задовольнив.
Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 22 серпня         2017 року, скасував постанову суду першої інстанції та прийняв нову, якою відмовив у задоволенні позову.
Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позовних вимог, виходив із того,  що Законом №1801-VІІІ видатки на оплату суддів, що не пройшли кваліфікаційне оцінювання, виходячи з посадового окладу 32000 грн, не передбачені, відповідач не мав правових підстав для перерахунку та виплати суддівської винагороди позивачу поза межами видатків державного бюджету на його оплату праці. 
Не погоджуючись із рішенням суду апеляційної інстанції, позивач подав касаційну скаргу, у якій просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції як таку, що ухвалена з порушенням норм матеріального права та залишити в силі постанову суду першої інстанції. На обґрунтування вимог касаційної скарги посилається на те, що  Законом № 1774-VІІІ не внесено змін до Закону України від        2 червня 2016 року №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон     №1402-VII) чи до Закону України від 7 липня 2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 2453-VI) у частині регулювання розміру суддівської винагороди суддів, які не пройшли кваліфікаційного оцінювання, а тому зважаючи на приписи частини першої статті 135 Закону №1402-VII відсутні законодавчі підстави враховувати пункт 3 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1774-VІІІ при нарахуванні суддівської винагороди.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що Указом Президента України від 18 жовтня 2013 року № 570/2013 «Про призначення суддів» ОСОБА_2 призначено на посаду судді господарського суду Чернігівської області та відповідно до наказу господарського суду Чернігівської області від 8 листопада 2013 року          № 147-ос зараховано на посаду судді.
За період січень-травень 2017 року позивачу виплачувалась суддівська винагорода з розрахунку посадового окладу у розмірі 16000 грн., що підтверджується розрахунковими листами.
Позивач кваліфікаційне оцінювання не проходив.
          Переглянувши судові рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги.
Стаття 130 Конституції України гарантує, що держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.
Відповідно до частини першої статті 135 Закону №1402-VIII суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.
Згідно з пунктом 1 частини третьої цієї статті Закону №1402-VIII, базовий розмір посадового окладу для судді місцевого суду становить 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
При цьому, пунктом 23 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII передбачено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим  Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.
За змістом статті 83 Закону №1402-VIII кваліфікаційне оцінювання проводиться Вищою кваліфікаційною комісією суддів України з метою визначення здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді за визначеними законом критеріями. Критеріями кваліфікаційного оцінювання є: компетентність (професійна, особиста, соціальна тощо); професійна етика; доброчесність. Кваліфікаційне оцінювання за критерієм професійної компетентності проводиться з урахуванням принципів інстанційності та спеціалізації. Підставами для призначення кваліфікаційного оцінювання є: заява судді (кандидата на посаду судді) про проведення кваліфікаційного оцінювання, у тому числі для участі у конкурсі; рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про призначення кваліфікаційного оцінювання судді у випадках, визначених законом.
Пунктом 23 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII встановлено, що до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону №2453-VI.
Зокрема, частиною третьою статті 133 Закону №2453-VI визначено, що посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється в розмірі 10 мінімальних заробітних плат.
Отже, у порядку встановленому Конституцією України, Законом                 №1402-VIII  визначено розмір посадового окладу для суддів місцевих судів, який до проходження суддею кваліфікаційного оцінювання складає 10 мінімальних заробітних плат.
Відповідно до  статті 3 Закону України від 24 березня 1995 року №108/95-ВР «Про оплату праці»  (далі - Закон №108/95-ВР) мінімальна заробітна плата - це встановлений законом мінімальний розмір оплати праці за виконану працівником місячну (годинну) норму праці. Мінімальна заробітна плата встановлюється одночасно в місячному та погодинному розмірах. Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов'язковою на всій території України для підприємств усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників, за будь-якою системою оплати праці. Мінімальна заробітна плата встановлюється одночасно в місячному та погодинному розмірах.
Згідно з пунктом 8 частини першої статті 40 Бюджетного кодексу України законом про Державний бюджет України визначається розмір мінімальної заробітної плати на відповідний бюджетний період.
Статтею 8 Закону №1801-VIII  установлено в 2017 році мінімальну заробітну плату в місячному розмірі з 1 січня - 3200 гривень.
Разом з тим, частиною першою  статті 8 Закону №108/95-ВР  передбачено, що держава здійснює регулювання оплати праці працівників підприємств усіх форм власності шляхом встановлення розміру мінімальної заробітної плати та інших державних норм і гарантій, встановлення умов і розмірів оплати праці керівників підприємств, заснованих на державній, комунальній власності, працівників підприємств, установ та організацій, що фінансуються чи дотуються з бюджету, а також шляхом оподаткування доходів працівників.
1 січня 2017 року набрав чинності  Закон №1774-VIII.
Пунктом 3 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1774-VIII установлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1600 гривень.
Таким чином, у межах здійснення державного регулювання оплати праці, передбаченого  статтею 8 Закону №108/95-ВР, державою прийнято  Закон №1774-VIIІ, яким встановлено особливі умови визначення посадових окладів працівників, а саме, шляхом застосування в якості розрахункової величини мінімальної заробітної плати на рівні 1600 гривень, а не 3200 гривень.
Норми даного  Закону, незважаючи на те, що вони впливають на числове вираження розміру суддівської винагороди, безпосередньо не стосуються її визначення, адже ними врегульовано виключно порядок застосування мінімальної заробітної плати.
Так,  Законом №1774-VIIІ  не вносились зміни до Закону №2453-VI і розмір суддівської винагороди залишився на рівні 10 мінімальних заробітних плат. Водночас,  Законом №1774-VIII  було лише змінено підходи до визначення розміру мінімальної заробітної плати, зокрема, шляхом запровадження нової методології визначення мінімальної заробітної плати, як нижньої межі оплати праці, що гарантується державою.    
За змістом  статті 8 Закону України від 25 грудня 2015 року №928-VIII «Про Державний бюджет України на 2016 рік», установлено у 2016 році мінімальну заробітну плату в місячному розмірі: з 1 січня - 1378 гривень, з 1 травня -                 1450 гривень, з 1 грудня - 1600 гривень.
З урахуванням норм  статті 133 Закону №2453-VI, розмір суддівської винагороди, починаючи з 1 січня 2017 року, порівнюючи з його розміром, що діяв протягом 2016 року, не змінився.
Тому, є безпідставними посилання скаржника на звуження обсягу та змісту його прав внаслідок прийняття Закону №1774-VIII.
З огляду на викладене, Суд вважає, що рішенням суду апеляційної інстанції обґрунтовано відмовлено в задоволенні вимог скаржника, позаяк під час нарахування та виплати позивачу суддівської винагороди відповідач діяв у відповідності до приписів вищенаведених правових актів, а тому право скаржника на передбачений  Законом №2453-VI  розмір суддівської винагороди, виходячи з посадового окладу в 10 мінімальних заробітних плат, визначених  статтею 8 Закону №1801-VІІІ, не порушене.    
Отже, суд апеляційної інстанції не допустив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій, внаслідок чого касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.
          Керуючись статтями  341,  343,  349,  350,  355,  356,  359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:
          Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 серпня    2017 року у справі № 825/905/17 залишити без змін.
          Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.
...........................
...........................
...........................
В.М. Шарапа
В.М. Бевзенко 
 Н.А. Данилевич 
Судді Верховного Суду