ПОСТАНОВА
Іменем України
Київ

22 травня 2018 року 
справа №823/1930/16
адміністративне провадження №К/9901/33156/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
головуючого - Ханової Р.Ф.(суддя-доповідач),
суддів: Гончарової І.А., Олендера І.Я.
при секретарі судового засідання Гутніченко А.М.
за участю представників
позивача - ОСОБА_1 на підставі Ордеру серії КВ № 433204,
відповідача - не з'явився, 
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2017 року у складі судді Рідзеля О.А. та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 01 лютого 2018 року у складі колегії суддів Троян Н.М., Бужак Н.П., Твердохліб В.А. у справі № 823/1930/16 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у місті Черкасах Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

У С Т А Н О В И В :

У грудні 2016 року фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (далі - позивач у справі) звернулася до суду з позовом до Державної податкової інспекції у місті Черкасах Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області (далі - податковий орган, відповідач у справі) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 02 листопада 2016 року №000364000, яким до позивача за порушення законодавства у сфері виробництва та обігу алкогольних напоїв та тютюнових виробів застосовані штрафні (фінансові) санкції в розмірі 68 816 грн. та №0000374000, яким до позивача за порушення законодавства у сфері виробництва та обігу алкогольних напоїв та тютюнових виробів застосовані штрафні (фінансові) санкції в розмірі 85 000 грн, з мотивів безпідставності їх прийняття.

10 листопада 2017 року Черкаський окружний адміністративний суд постановою, залишеною без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 01 лютого 2018 року, в задоволенні позову відмовив, з мотивів доведеності складу порушень Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» від 19 грудня 1995 року № 481/95-ВР (далі - Закон № 481/95-ВР), покладених в основу прийняття податкових повідомлень-рішень.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з позицією якого погодився суд апеляційної інстанції виходили з того, що матеріалами справи у повній мірі підтверджено зберігання позивачем у барі-ресторані «ІНФОРМАЦІЯ_2» з метою реалізації фальсифікованої алкогольної продукції в пластиковій тарі, об'ємом 5 літрів у кількості 202 шт., факт якого встановлений проведеною на законних підставках та у спосіб визначений законом фактичною перевіркою, в тому числі судовими рішеннями в справі про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, тому позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, позивач подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанови судів попередніх інстанцій та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

В касаційній скарзі позивач зазначає, що судами попередніх інстанцій порушені норми процесуального права, а саме статті 159, 242 Кодексу адміністративного судочинства України, зокрема мотивувальна частина рішень судів попередніх інстанцій не містить фактичних обставин справи, підтверджених належними й допустимими доказами, судами не надана оцінка доводам позивача стосовно порушень податковими ревізорами установленої процедури призначення та проведення фактичної перевірки та складання акту перевірки, суди попередніх інстанцій не навели в своїх постановах жодних обґрунтувань з приводу дотримання відповідачем порядку складання акту фактичної перевірки, також, на думку позивача, судами першої та апеляційної інстанцій безпідставно відмовлено у проведенні судово-товарознавчої експертизи на предмет віднесення вилученої податковою міліцією рідини до підакцизних спиртових напоїв.
Позивач також зазначає, що в постановах судів першої та апеляційної інстанцій не міститься доводів, підтверджених належними доказами про наявність у 202 баклажках спіртомісткої рідини, а не технічного розчину для ремонтних робіт, на чому наполягала позивач, а також не допитано у якості свідка підприємця ОСОБА_3, який, як зазначає позивач, зберігав цю рідину.

Заявник касаційної скарги також вказує, що судами попередніх інстанцій не враховано прикінцеві положення Закону України № 71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законів України (щодо податкової реформи)», а також наголошує на відсутності компетенції у відповідача на прийняття спірних податкових повідомлень-рішень.  

Відповідач відзив на касаційну скаргу не надав, що не перешкоджає перегляду судових рішень. 

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Касаційний розгляд справи проведено у відкритому судовому засіданні відповідно до статті 344 Кодексу адміністративного судочинства України.

Верховний Суд, переглянувши рішення судів попередніх інстанцій в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, вбачає підстави для часткового задоволення касаційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Зазначеним вимогам процесуального закону судові рішення відповідають частково з огляду на наступне.

Судами першої та апеляційної інстанцій установлено, що на підставі направлень від 22 вересня 2016 року №97, №98 згідно з наказом відповідача від 21 вересня 2016 року №340 службовими особами Державної податкової інспекції у місті Черкасах Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області проведено фактичну перевірку позивача за місцем здійснення господарської діяльності в АДРЕСА_1 в барі-ресторані «ІНФОРМАЦІЯ_2», за наслідками якої складено акт від 27 вересня 2016 року №47/23-00-21-0225/НОМЕР_1 (далі - акт перевірки).
Під час перевірки виявлено факт зберігання прозорої рідини з характерним запахом спирту в пластиковій тарі об'ємом 5 літрів, кількістю 202 шт. та скляних пляшках об'ємом 0,5 л. - 2 шт., 0,7 л. - 2 шт., чим порушено пункти 1, 4 статті 11 Закону №481/95-ВР.
02 листопада 2016 року на підставі акту перевірки прийняті податкові повідомлення-рішення №000364000, яким застосовано до позивача штраф у сумі 68816 грн, №0000374000, яким застосовано до позивача штраф у сумі 85000 грн. Зазначені обставини не є спірним питанням між сторонами. 
Надаючи оцінку доводам заявника касаційної скарги щодо ненадання судами належної оцінки доводам позивача стосовно порушень контролюючого органу установленої процедури призначення та проведення фактичної перевірки та складання акту перевірки, Суд вважає такі доводи безпідставними, висновки судів попередніх інстанцій відносно цього питання є обґрунтованими та такими, що відповідають нормам матеріального права.
Згідно з підпунктом 75.1.3 пункту 75.3 статті 75 Податкового кодексу України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об'єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).
Пунктом 80.1 статті 80 Податкового кодексу України визначено, що фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).
У силу вимог пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції, під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких обставин, передбачених пунктом 80.2 статті 80 Податкового кодексу України.
Як правильно зазначено судом, процедура допуску посадових осiб до проведення перевірки регламентована статтею 81 Податкового кодексу України i однаково застосовується як для документальних, так i для фактичних перевiрок.
Абзацом 5 пункту 81.1 статтi 81 Податкового кодексу України визначено, що непред'явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред'явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.
Вiдповiдно до абзацiв 7-8 пункту 81.1 статтi 81 Податкового кодексу України при пред'явленнi направлення платнику податкiв та/або посадовим (службовим) особам платника податкiв (його представникам або особам, якi фактично проводять розрахунковi операцiї) такi особи розписуються у направленнi iз зазначенням свого прiзвища, iменi, по батьковi, посади, дати i часу ознайомлення. У разi вiдмови платника податкiв та/або посадових (службових) осiб платника податкiв (його представникiв або осiб, якi фактично проводять розрахунковi операцiї) розписатися у направленнi на перевiрку посадовими (службовими) особами органу державної податкової служби складається акт, який засвiдчує факт вiдмови. У такому випадку акт про вiдмову вiд пiдпису у направленнi на перевiрку є пiдставою для початку проведення такої перевiрки.
Як встановлено судами попередніх інстанцій, у наказі № 340 від 21 вересня 2016 року зазначено, що враховуючи підпункти 20.1.2., 20.1.4, 20.1.8-20.1.11 пункту 20.1 статті 20, підпункт 75.1.3 пункту 75.1 статті 75, підпункти 80.2.3, 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України необхідно здійснити з 22 вересня 2016 року по 01 жовтня 2016 року проведення фактичних перевірок суб'єктів господарювання згідно з додатком №2. Відповідно до переліку суб'єктів господарювання, які підлягають проведенню фактичних перевірок до Наказу №340 від 21 вересня 2016 року наказано здійснити перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 При цьому, направлення на перевірку від 22 вересня 2016 року №97 та акт проведення перевірки отримано працівником позивача ОСОБА_4, про що свідчить власноручний підпис такої особи на направленні, що фактично не суперечить вищенаведеним нормам матеріального права, які допускають правову можливість проведення перевірки без участі самого платника податків, як і складання самого акту у випадку виявлення порушень законодавства.
Доводи скаржника стосовно ненадання судами належної оцінки поясненням позивача та не наведення в судових рішеннях показів свідків, які вказували на її недопуск працівниками податкового органу до фактичної перевірки, з огляду на вищенаведене не може мати наслідків для задоволення вимог. Крім того, Суд звертає увагу, що позивач в межах справи не формувала предмет вимог та не оскаржувала ні наказ для призначення фактичної перевірки, ані дії пов'язані з такою перевіркою.
Суд зазначає, що не кожне допущенне судом порушення норм процесуального права має наслідки скасування судового рішення, а лише те, що має визначальне значення при вирішенні спору, та більш того, що може мати наслідки для задоволення заявлених до суду позовних вимог. Тобто, розгляд цього слід оцінювати через призму того, а чи мали вплив ті чи інші можливі порушення суду на можливість задовольнити вимоги, що і складають суть спірного питання при визначенні предмету спору.  
Під час касаційного перегляду не встановлено таких порушень законодавства допущених судами попередніх інстанції в частині щодо надання оцінки процедурі призначення та проведення фактичної перевірки, що стало наслідком оформлення результатів такої перевірки шляхом складеного акту, а тому погоджується з висновками судів стосовно того, що відповідачем правомірно та відповідно до норм чинного законодавства проведено фактичну перевірку позивача.
Суд також не погоджується з доводами скаржника щодо допущених порушень та не врахування судами попередніх інстанцій прикінцевих положень Закону України № 71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законів України (щодо податкової реформи)», якими встановлені обмеження на здійснення контролюючими органами перевірок.

Позивач є особою, яка відповідно до наданої Головним управлінням Державної фіскальної служби у Черкаській області ліцензії серії НОМЕР_3 виданої 23 березня 2016 року, має право на здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями, що в розумінні пункту 215.1 статті 215 Податкового кодексу України відносяться до підакцизних товарів.
Відповідно до пункту 3 цих положень Закону, установлено, що у 2015 та 2016 роках перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб - підприємців з обсягом доходу до 20 мільйонів гривень за попередній календарний рік Державною фіскальною службою України та її територіальними органами, Державною фінансовою інспекцією та її територіальними органами здійснюються виключно з дозволу Кабінету Міністрів України, за заявкою суб'єкта господарювання щодо його перевірки, згідно з рішенням суду або з вимогами Кримінального процесуального кодексу України. 
Зазначене обмеження не поширюється:
з 1 січня 2015 року на перевірки суб'єктів господарювання, що ввозять на митну територію України та/або виробляють та/або реалізують підакцизні товари, 
на перевірки дотримання норм законодавства з питань наявності ліцензій,
повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб, єдиного соціального внеску, відшкодування податку на додану вартість;
з 1 липня 2015 року на перевірки платників єдиного податку другої і третьої (фізичні особи - підприємці) груп, крім тих, які здійснюють діяльність на ринках, продаж товарів у дрібнороздрібній торговельній мережі через засоби пересувної мережі, за винятком платників єдиного податку, визначених пунктом 27 підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України, з питань дотримання порядку застосування реєстраторів розрахункових операцій.
Відтак, обмеження встановленні абзацом 1 пункту 3 Прикінцевих положень Закону України № 71-VIII, якими визначаються можливі умови та підстави для проведення такої перевірки не поширюються на позивача, як на фізичну особу-підприємця, з питань дотримання норм законодавства наявності ліцензій та таку, що реалізує підакцизні товари. 
Суд вважає неприйнятними доводи скаржника щодо відсутності у відповідача компетенції на прийняття спірних податкових повідомлень-рішень, з огляду на положення пункту 6 Постанови Кабінету Міністрів України від 02 червня 2003 року №790 «Про затвердження Порядку застосування фінансових санкцій, передбачених статтею 17 Закону України від 19 грудня 1995 року №481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» (із змінами станом на час виникнення спірних правовідносин) (надалі - Порядок). 
Відповідно до пункту 6 Порядку, рішення про застосування фінансових санкцій, передбачених пунктом 2 цього Порядку, приймаються керівником, а у разі його відсутності - заступником керівника органу, який видав ліцензію на право виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями і тютюновими виробами (ДФС та її територіальні органи, Мінекономрозвитку), чи керівником (його заступником) органів МВС, МОЗ, Держстату, Держспоживінспекції відповідно до їх компетенції, визначеної законодавством.
Як встановлено судами попередніх інстанцій, податкові повідомлення-рішення за формою «С» від 02 листопада 2016 року прийняті за наслідками проведеної податковим органом за правилами Податкового кодексу України фактичної перевірки.
Відповідно до «Порядку надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків», затвердженого наказом Міністерства фінансів України 28 грудня 2015 року № 1204, та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 січня 2016 року за № 124/28254, податкові повідомлення-рішення за формою «С» складаються відповідним структурним підрозділом контролюючого органу - у разі застосування штрафної (фінансової) санкції (штрафу) та/або пені за порушення норм іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, в тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності (додаток 10). 
Пунктом 3 цього Порядку передбачено, що «податкове повідомлення-рішення складається ….. за кожною штрафною (фінансовою) санкцією (штрафом) та пенею за порушення норм іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи…..».
З огляду на правовий аналіз положень вищенаведеного законодавства, в тому числі Закону №481/95-ВР, Суд дійшов висновку про правову можливість прийняття відповідачем, як структурним підрозділом контролюючого органу Державної фіскальної служби у Черкаській області, спірних податкових повідомлень-рішень, що відповідає формі «С» за наслідками проведеної фактичної перевірки щодо дотримання вимог законодавства у сфері регулювання обігу алкогольних напоїв, контроль за дотримання якого покладено, в тому числі і на Державну фіскальну службу та її територіальні органи. 
Щодо надання оцінки доводам скаржника про допущення порушень судами попередніх інстанції норм процесуального законодавства в частині обґрунтованої  недоведеності факту встановлених відповідачем порушень, як то показаннями свідків, необхідності проведення на підтвердження таких фактів судово-товарознавчої експертизи, у призначенні якої безпідставно відмовлено судами, суд касаційної інстанції вважає їх безпідставними з огляду на наступне.
Як встановлено судами попередніх інстанцій, під час здійснення фактичної перевірки позивача виявлено прозору рідину з характерним запахом спирту в скляних пляшках об'ємом 0,5 л. - 2 шт., 0,7 л. - 2 шт., а також в пластиковій тарі об'ємом 5 літрів, кількістю 202 шт. без маркування марками акцизного податку, про що складений акт зняття залишків товарно-матеріальних цінностей на торговельних об'єктах та/або в складських приміщеннях від 27 вересня 2016 року. При цьому, працівником позивача ОСОБА_4 у цьому акті власним підписом засвідчено, що грошових коштів і товарно-матеріальних цінностей, що не належать підприємству на місці проведення розрахунків немає.
Згідно з даними протоколу випробувань вилученого у позивача зразку водно-спиртової суміші, здійсненого виробничою лабораторією Товариством з обмеженою відповідальністю «Буассон Еліт «Бельведер Груп» (сертифікат визнання вимірювальних можливостей НОМЕР_4) вбачається, що фізичні властивості досліджуваної рідини властиві горілці.
Як вбачається з судових рішень, вищевказані обставини зберігання у приміщенні бару-ресторану «ІНФОРМАЦІЯ_2» за адресою здійснення господарської діяльності позивача прозорої рідини у пластикових пляшках ємністю 5 літрів підтверджується також показами допитаних в суді першої інстанції, як свідків, працівника позивача - ОСОБА_4, ревізора, який безпосередньо здійснював перевірку, - ОСОБА_6 та жителя с. Руська Поляна - ОСОБА_7, які попереджені про кримінальну відповідальність.
Постановою Черкаського районного суду Черкаської області від 25 листопада 2016 року у справі №707/2604/16-п, залишеною без змін постановою Апеляційного суду Черкаської області від 12 січня 2017 року щодо наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення встановлено, що фізична особа-підприємець ОСОБА_2 здійснювала зберігання з метою реалізації фальсифікованої алкогольної продукції в пластиковій тарі, об'ємом 5 літрів.
Згідно вказаної постанови ОСОБА_2 вину у вчиненні правопорушення визнала, у зв'язку з чим її притягнуто до адміністративної відповідальності за статтею 177-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення (виготовлення, придбання або зберігання з метою реалізації фальсифікованих алкогольних напоїв чи тютюнових виробів, а так само виготовлення, придбання або зберігання з метою реалізації або використання за призначенням обладнання для виготовлення фальсифікованих алкогольних напоїв чи тютюнових виробів).
Вилучена у ОСОБА_2 фальсифікована алкогольна продукція у 202 пластикових ємкостях об'ємом 5 літрів кожна та 1 пластикова ємкість 5 літрів заповнена на 2 літри, а всього 1012 літрів, за рішенням суду конфіскована.
Судом апеляційної інстанції, враховані положення частини четвертої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час ухвалення постанови судом першої інстанції), якою встановлено, що вирок суду у кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.
На час ухвалення постанови суду апеляційної інстанції, з огляду на частину третю статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України, яка врегульовувала питання щодо можливості звільнення від доказування певних обставин є стаття 78 цього Кодексу (в редакції з 15 грудня  2017 року).
Так, відповідно до частини 6 цієї статті, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Тобто, положення частини шостої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України є імперативною нормою та має преюдиційне значення для суду, що розглядає справу про правові наслідки вчинених дій позивача, стосовно якої ухвалена постанова суду в межах справи про адміністративне правопорушення в питанні, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.
Наведеними судовими рішеннями встановлений факт незаконного зберігання позивачем з метою реалізації фальсифікованих алкогольних напоїв у наведеній кількості продукції, яка за рішенням суду конфіскована.
Суд звертає увагу, що проведена перевірка та притягнення позивача до адміністративної відповідальності за статтею 177-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та проведення фактичної перевірки та прийняття за її наслідками спірних податкових повідомлень-рішень від 02 листопада 2016 року за порушення Закону №481/95-ВР, є тотожними за фактичними обставинами справи. Різниця полягає лише у виді застосованої відповідальності.
Суд не погоджується з доводами скаржника щодо надання неналежної оцінки судами попередніх інстанцій стосовно належності ОСОБА_3 вилученої рідини у пляшках по 5 літрів у кількості 202 шт., яка перебувала у приміщенні бару-ресторану «ІНФОРМАЦІЯ_2» на підставі договору зберігання від 26 вересня 2016 року, з огляду на вищенаведені судові рішення, якими надана оцінка приналежності цієї рідини у пляшках саме ОСОБА_2, а не будь-якій іншій особі. 
Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про наявність факту вчинення позивачем дії по зберіганню в барі-ресторані «ІНФОРМАЦІЯ_2» з метою реалізації фальсифікованої алкогольної продукції в пластиковій тарі, об'ємом 5 літрів у кількості 202 шт. 
Відповідно до частини третьої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Правовими підставами для прийняття відповідачем податкових повідомлень-рішень від 02 листопада 2016 року стало встановлення порушення:
- частини 1 статті 11 Закону №481/95-ВР та відповідно до абзацу 21 частини 2 статті 17 Закону  застосовано до позивача штраф у сумі 85000 грн - №0000374000, 
- абзацу 3 частини 4 статті 11 Закону №481/95-ВР та відповідно до абзацу 15 частини 2 статті 17 цього Закону застосовано до позивача штраф у сумі 68816 грн. - №000364000. 
Частина 1 статті 11 Закону №481/95-ВР передбачає, що розлив  алкогольних  напоїв,  крім  продукції,  зазначеної  у частині  другій  цієї  статті, здійснюється виключно у передбачену діючими стандартами скляну тару, бляшанки із харчового алюмінію, а також  у  сувенірні пляшки та художньо оформлений посуд із скла чи глазурованої  кераміки. Розлив алкогольних напоїв, крім продукції, зазначеної   у  частині  другій  цієї  статті,  з  вмістом  спирту етилового понад 8,5% об'ємних одиниць здійснюється виключно у тару (посуд)  місткістю  0,05 л, 0,1 л, 0,2 л, 0,25 л, 0,275 л, 0,33 л, 0,35 л, 0,37 л, 0,375 л, 0,4 л, 0,45 л, 0,5 л, 0,61 л, 0,7 л, 0,75 л,  1,0 л і більше. 
Абзацом 21 частини 2 статті 17 Закону №481/95-ВР встановлена відповідальність за розлив  алкогольних напоїв у тару, не передбачену статтею 11 цього  Закону,  - 200 відсотків вартості виробленої (реалізованої) продукції (за оптово-відпускними  цінами),  але  не  менше 85000 гривень.  

Абзацом 15 частини 2 статті 17 Закону №481/95-ВР встановлена відповідальність за виробництво,    зберігання,    транспортування,    реалізації фальсифікованих   алкогольних   напоїв   чи   тютюнових   виробів; алкогольних  напоїв  чи  тютюнових  виробів  без  марок  акцизного податку  встановленого зразка або з підробленими марками акцизного податку  -  200  відсотків  вартості  товару,  але  не менше 17000 гривень.

Правовий аналіз наведених вище норм, на підставі яких здійснене нарахування та визначення фінансових санкцій, а також враховуючи положення частини 1 Закону №481/95-ВР, якими визначаються основні поняття та терміні щодо спірних правовідносин, свідчить про те, що податковий орган безпідставно визначив спірним податковим повідомленням-рішенням від 02 листопада 2016 року № №0000374000 фінансові санкції на суму 85000 грн. за розлив алкогольних напоїв у тару, не передбачену статтею 11 цього Закону.

В даному випадку положеннями Закону №481/95-ВР визначений об'єкт суспільних правовідносин у сфері регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями виробами, забезпечення їх високої якості та захисту здоров'я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв на території України, за порушення якого встановлена відповідна відповідальність.
Така відповідальність розмежовується та визначається конкретно та в залежності від предмету, що складає цей об'єкт суспільних відносин в цій сфері.
За наведеними вище нормами законодавець розмежував та надав поняття таким предметам, як то алкогольні напої, фальсифіковані алкогольні напої. При чому, за своєю правовою природою їх походження, вони не є тотожними поняттями та мають певну відмінність одне від іншого. Якщо алкогольні напої мають ознаки законності їх походження, то фальсифікований алкогольний напій має ознаки зворотного, не зважаючи на можливу тотожність утримання в собі того чи іншого складу речовини спирту або інше.  

Як вже встановлено судовими рішеннями в межах справи про адміністративні правопорушення за статтею 177-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, позивач допустила порушення щодо фальсифікованих алкогольних напоїв, тобто судами чітко встановлений предмет правопорушення, а саме те, що вилучені у неї ємкості з рідиною, не є алкогольним напоєм. 

В даному випадку застосовуючи до позивача фінансові санкції за абзацом 21 частини 2 статті 17 Закону №481/95-ВР, а саме за розлив алкогольних напоїв у тару, не передбачену статтею 11 цього  Закону, відповідач діяв в порушення наведених норм матеріального права. Тобто, за цими положеннями не встановлена відповідальність за порушення розливу у тару фальсифікату.  

Не зважаючи на правильність встановлення фактичних обставин справи, суди попередніх інстанцій не звернули уваги на приписи цих норм матеріального права, та дійшли помилкових висновків про законність прийняття спірного податкового повідомлення-рішення, яким визначено фінансову санкцію на суму 85000 грн.   

Щодо спірного податкового повідомлення-рішення, яким застосовані санкції у розмірі 68816 грн, Суд дійшов висновку, що визначена відповідачем відповідальність за абзацом 15 частини 2 статті 17 Закону №481/95-ВР, у повній мірі відповідає вимогам законодавства, а тому суди попередніх інстанцій не допустили в цій частині неправильного застосування норм матеріального та процесуального права при вирішенні даної справи та вважає, що суди повно встановили обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та надали їм правову оцінку на підставі норм закону, що підлягали застосуванню до даних правовідносин.

Суд вважає, що суди попередніх інстанцій порушили норми матеріального права в частині спору та неправомірно відмовили у задоволенні позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 02 листопада 2016 року № 0000374000, що відповідно до статті 351 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій в цій частині з ухваленням нового рішення. 

Керуючись статтями 341, 344, 349, 351, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2017 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 01 лютого 2018 року у справі № 823/1930/16 скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення Державної податкової інспекції у місті Черкасах Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області від 02 листопада 2016 року №0000374000 та прийняти в цій частині нову постанову.
Позовні вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення №0000374000 від 02 листопада 2016 року задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у місті Черкасах Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області від 02 листопада 2016 року №0000374000.

В іншій частині постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2017 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 01 лютого 2018 року у справі № 823/1930/16 залишити без змін. 

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у місті Черкасах Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області (код ЄДРПОУ 39497534) на користь ОСОБА_2 (інн.НОМЕР_1) судові витрати на сплату судового збору у розмірі 3073 (три тисячі сімдесят три) гривни 06 копійок. 

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                           Р.Ф.Ханова

Судді:                                                                                                     І.А.Гончарова

                                                                                                    І.Я.Олендер