ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2018 року 
м. Київ

Справа №  920/817/17 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Берднік І.С. - головуючого, Міщенка І.С., Сухового В.Г.,

за участю секретаря судового засідання - Корнієнко О.В.,

за участю представників:

Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради - не з'явився,

Фізичної особи-підприємця Ал-Давоуді Шахаван - особисто,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради

на постанову Харківського апеляційного господарського суду від 06.11.2017 (у складі колегії суддів: Гребенюк Н.В. (головуючий), Білецька А.М., Медуниця О.Є.)
та рішення Господарського суду Сумської області від 19.09.2017 (суддя Левченко П.І.)  

у справі за позовом Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради
до Фізичної особи-підприємця Ал-Давоуді Шахаван
про розірвання договору оренди і виселення із займаного приміщення,

ВСТАНОВИВ:

30.08.2017 Департамент забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради звернувся до Господарського суду Сумської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Ал-Давоуді Шахаван (далі - ФОП Ал-Давоуді Шахаван) про розірвання договору оренди нерухомого комунального майна № УМКВ-0401 від 10.12.2010, укладеного з відповідачем, а також про виселення відповідача з підземного переходу площею 612,1 кв.м, що розташований на перехресті вул. СКД, вул. Харківській у м.  Суми.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що: відповідачем не виконується ряд зобов'язань за договором, відповідачем передано орендовані за спірним договором нежитлові приміщення в суборенду без згоди орендодавця.

Рішенням Господарського суду Сумської області від 19.09.2017 (суддя Левченко П.І.) в задоволенні позову відмовлено. 

Місцевий суд мотивував свої висновки тим, що: в оспорюваному договорі передбачено право відповідача передавати об'єкт оренди в суборенду; позивачем не доведено істотного порушення відповідачем умов договору оренди; твердження позивача про те, що відповідач не виконує ряд зобов'язань за договором спростовуються матеріалами справи.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 06.11.2017 рішення Господарського суду Сумської області від 19.09.2017 залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції погодився з мотивами, викладеними в рішенні місцевого суду.

Не погоджуючись з висновками судів попередніх інстанцій, 27.11.2017 Департамент забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради звернувся з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить постанову Харківського апеляційного господарського суду від 06.11.2017 та рішення Господарського суду Сумської області від 19.09.2017 скасувати, та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

В обґрунтування вимог касаційної скарги посилається на те, що суди невірно застосували положення ст. 651 ЦК України, а також не врахували пп. "а" п.п. 7.1.3. п.  7.1 договору оренди нерухомого комунального майна № УМКВ-0401 від 10.12.2010.

ФОП Ал-Давоуді Шахаван подав відзив на касаційну скаргу, у якому просить рішення та постанову судів попередніх інстанцій залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

Учасники справи були належним чином повідомлені про день, час і місце розгляду касаційної скарги, однак Департамент забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради не скористався передбаченим законом правом на участь у розгляді справи судом касаційною інстанцією. Оскільки явка учасників справи не визнавалась судом обов'язковою, а участь в засіданні суду є правом, а не обов'язком, Верховний Суд в складі колегії суддів дійшов висновку про можливість розгляду касаційної скарги по суті за відсутності зазначеного представника.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення відповідача, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи, подані заперечення, перевіривши матеріали справи, Верховний Суд вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 10.12.2010 між Управлінням майна комунальної власності Сумської міської ради (орендодавець), правонаступником якого є позивач, та відповідачем (орендарем) укладено договір оренди нерухомого комунального майна № УМКВ-0401 (далі - договір), відповідно до п. 1.1 якого орендодавець передав, а орендар (відповідач) прийняв у строкове платне користування (в оренду) підземний перехід за адресою: м. Суми, перехрестя вул. СКД, вул. Харківська, загальною площею 612,1 кв.м. Майно передано в оренду для розміщення магазинів та кафе.

Відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. 

Згідно з ст. 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 193 ГК України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За змістом ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Тобто йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору.

Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - "значної міри" позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Це (друге) оціночне поняття значно звужує сферу огляду суду. Істотність порушення визначається виключно за об'єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб'єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої статті 651 ЦК України.

Іншим критерієм істотного порушення договору є розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому, йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору.

Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона.

У кожному конкретному випадку питання про істотність порушення повинне вирішуватися з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Так, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена як у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору; а також установити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 18.09.2013 у справі № 6-75цс13.

Департамент забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради у касаційній скарзі зазначає про те, що судами попередніх інстанцій безпідставно не враховано, що істотним порушенням спірного договору відповідачем є те, що він без дозволу позивача передав орендоване нерухоме майно в суборенду.

Так, скаржник посилається на положення пп. а. п. 7.1.3 договору, відповідно до якого орендодавець має право вимагати від орендаря дострокового розірвання договору та відшкодування збитків, якщо орендар без дозволу орендодавця передав об'єкт оренди або його частину в користування іншій особі. 

Судами встановлено, що ФОП Ал-Давоуді Шахаван були укладені наступні договір суборенди: №0105201218 від 01.05.2012 - з ФОП Ханіним В.О. щодо магазину №18; №0604174 від 04.04.2017 - з ФОП Тимецькою В.М. щодо магазину №4; №01021233 від 01.04.2012 - з ФОП Цупрун О.О. щодо магазину №33; №01021731 від 01.02.2017 - з ФОП Шабло Д.О. щодо магазину №31.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендар має право передати в суборенду нерухоме та інше окреме індивідуально визначене майно, якщо інше не передбачено договором оренди. При цьому строк надання майна у суборенду не може перевищувати терміну дії договору оренди.

Судами попередніх інстанцій надано оцінку умовам договору та встановлено, що згідно з п. 6.2.14 Розділу "Права та обов'язки орендаря" договору орендар зобов'язаний передавати у суборенду об'єкт оренди або його частини.

Судами також встановлено, що умовою конкурсу на право оренди нерухомого майна комунальної власності територіальної громади м. Суми підземного переходу за адресою: м. Суми, перехрестя вул. СКД, вул. Харківська, площею 612,1 кв.м, було саме надання орендарю права передачі частини об'єкта в суборенду, що підтверджується роздруківкою відповідного оголошення з офіційного сайту Сумської міської ради та оголошенням отриманого відповідачем в Управлінні майна комунальної власності Сумської міської ради перед проведенням конкурсу (об'єкт № 14).

Крім того, суди встановили, що з актів перевірок виконання умов договору оренди нежитлових приміщень від 27.06.2017 та 04.08.2017, на які посилається позивач, вбачається, що перевірка була здійснена посадовими особами виконавчих органів Сумської міської ради без залучення орендаря - ФОП Ал-Давоуді Шахаван або його представника.

Доказів належного повідомлення відповідача про дати проведення перевірок матеріали справи не містять, цим самим відповідач був позбавлений права подавати особам, що здійснюють перевірки, документи, які засвідчують факт належного виконання умов договору з його боку, знайомитися з матеріалами перевірок та  актами, давати пояснення та наводити свої доводи з приводу об'єктивності проведення перевірок. Тобто, дані акти складені в односторонньому порядку, з порушенням умов договору.

При цьому, відповідачем надано до матеріалів справи належним чином засвідчені копії договорів, які підтверджують здійснення охорони об'єкту оренди: договір від 08.06.2011 № 110 про реагування при спрацюванні тривожної сигналізації, договори про спостереження за сигналізацією термінового виклику наряду охорони від 25.09.2012 № 1860/с, від 01.04.2015 № 1860/с/0806А, від 01.08.2016 № 1860/с/0806А від 01.04.2017 № 1860/с/0806А ..

Матеріали справи також містять копії договорів: від 12.02.2014 № 2516 на постачання електроенергії з ПАТ "Сумиобленерго", від 06.09.2017 № 948 про надання послуг з вивезення побутових відходів з ТОВ "Сервісресурс", від 29.12.2010 № 675884 про добровільне страхування майна з ВАТ Національна акціонерна страхова компанія "Оранта", від 25.03.2011 № 004/009-34337/04МА про добровільне страхування орендованого майна з ПАТ "Страхова компанія "Брокбізнес", від 30.08.2017 №  004/009-086833/04МА з ПАТ "Страхова компанія "Брокбізнес".

Таким чином, з урахуванням положень Закону України "Про оренду державного та комунального майна", встановивши, що право (зобов'язання) відповідача передати в суборенду відповідне нерухоме майно було визначене умовами договору, а наявності інших істотних порушень умов договору позивачем не доведено, суди попередніх інстанцій дійшли правомірного висновку щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог щодо розірвання договору оренди у зв'язку з передачею відповідачем відповідних об'єктів нерухомості в суборенду. 

При цьому, суд касаційної інстанції звертає увагу на те, що відповідно до ст. 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Таким чином, перевіривши рішення місцевого та постанову апеляційного господарських судів в межах доводів касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про те, що доводи касаційної скарги не спростовують правомірності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, що свідчить про відсутність підстав для скасування судових рішень попередніх інстанцій.

Судовий збір за подання касаційної скарги в порядку ст. 129 ГПК України (в редакції, чинній після 15.12.2017) покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради залишити без задоволення.

2. Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 06.11.2017 та рішення Господарського суду Сумської області від 19.09.2017 у справі                  № 920/817/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя           І.С. Берднік

Судді          І.С. Міщенко

          В.Г. Суховий