Постанова
іменем України 
14 червня 2018 р.
м. Київ
Справа № 344/2497/17
Провадження № 51-1375км18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання             ОСОБА_4 ,
прокурора                                                   ОСОБА_5 
розглянув в судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 13 квітня 2017 року в межах кримінального провадження № 12017090000000033 по обвинуваченню 
ОСОБА_7 , громадянина України, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Старі Кривотули Тисменицького району Івано-Франківської області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 369-2 КК, ч. 1 ст. 369 КК. 
Рух справи, зміст судових рішень і встановлені судами
першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 23 лютого 2017 року затверджено угоду про визнання винуватості, укладену 17 лютого 2017 року між обвинуваченим ОСОБА_7 та прокурором, і ОСОБА_7 визнано винуватим у вчинені злочинів, передбачених ч. 2 ст. 369 - 2 КК, ч. 1 ст. 369 КК, та призначено йому покарання: за ч. 1 ст. 369 КК у виді штрафу в розмірі 750 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 12750 грн.; за ч. 2 ст. 369-2 КК – у виді штрафу в розмірі 1 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 25500 грн. На підставі ч. 1 ст. 70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_7 остаточно визначено покарання у виді штрафу в розмірі 1 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 25 500 грн.
Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_7 , будучи головним державним ревізором інспектором відділу адміністрування екологічного податку, рентної плати та місцевих податків з юридичних осіб ДПІ у м. Івано-Франківську ГУ ДФС України в Івано-Франківській області, діючи умисно, з метою незаконного збагачення та особистої наживи 25.11.2016, через ОСОБА_8 , незаконно одержав від керівника ТОВ «І.Ф.П.» ОСОБА_9 неправомірну вигоду в сумі 100 доларів США (відповідно до офіційного курсу НБУ еквівалентно 2825 гривням), за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, - старшого оперуповноваженого з ОВС головного оперативного управління ГУ ДФС в Івано-Франківській області (особа, матеріали кримінального провадження відносно якої виділені в окреме провадження), який проводив збір документів з метою фіксації фактів, які свідчили про можливе ухилення ТОВ «І.Ф.П.» від сплати податків, за припинення збору таких документів та не фіксації обставин, які б вказували на не дотримання вищезазначеним товариством вимог податкового законодавства при проведенні експортних операцій у 2015 та 2016 роках, та не вилучення документів щодо здійснення цим товариством фінансово-господарської діяльності у вказаний період.
Крім того, ОСОБА_7 , будучи головним державним ревізором інспектором відділу адміністрування екологічного податку, рентної плати та місцевих податків з юридичних осіб ДПІ у м. Івано-Франківську ГУ ДФС України в Івано-Франківській області, діючи умисно, 25.11.2016 надав старшому оперуповноваженому з ОВС головного оперативного управління ГУ ДФС в Івано-Франківській області (особа, матеріали кримінального провадження відносно якої виділені в окреме провадження), який проводив збір документів для фіксації фактів, які свідчили про можливе ухилення ТОВ «І.Ф.П.» від сплати податків, неправомірну вигоду у вигляді грошових коштів в розмірі 400 доларів США (відповідно до офіційного курсу НБУ еквівалентно 10 264 гривням), які той вимагав за припинення збору документів та не фіксації обставин, які б вказували на не дотримання вищезазначеним товариством вимог податкового законодавства при проведенні експортних операцій у 2015 та 2016 роках, та не вилучення документів щодо здійснення цим товариством господарської діяльності у вказаний період.
Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 13 квітня 2017 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на вказаний вирок місцевого суду і зазначену скаргу повернуто  ОСОБА_6 .
Своє рішення апеляційний суд, посилаючись на положення ч. ч. 4, 5 ст. 399, ч. 4 ст. 394, мотивував тим, що ОСОБА_6 не входить до переліку осіб, визначених ч. 4 ст. 394 КПК, і скарга подана з підстав, з яких вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку.
Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі ОСОБА_6 , вказуючи на незаконність ухвали апеляційного суду, просить її скасувати, кримінальне провадження направити до апеляційного суду для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження. В обґрунтування зазначає, що у вироку відносно ОСОБА_7 суд першої інстанції фактично зробив висновок про те, що ОСОБА_6 отримав неправомірну вигоду, а тому відсутність у вироку вказівки на його прізвище не означає неможливості його ідентифікації, оскільки посилання у вироку на посаду, яку він обіймав, одночасно ідентифікує особу, яка проводила збір документів діяльності ТОВ «І.Ф.П.». Вважає, що хоча він не був визнаний учасником кримінального провадження щодо ОСОБА_7 , однак вправі захищати свої права, свободи та інтереси шляхом звернення до апеляційної інстанції.
Позиції інших учасників судового провадження
Прокурор, який взяв участь у судовому засіданні, не підтримав касаційну скаргу ОСОБА_6 , просив ухвалу апеляційного суду залишити без зміни.
Інші учасники судового провадження були належним чином повідомлені про дату, час і місце касаційного розгляду, однак у судове засідання вони не з`явилися. Клопотань про особисту участь у касаційному розгляді, заперечень або повідомлень про поважність причин їх неприбуття до Суду від них не надходило. 
Мотиви Суду
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Згідно з вимогами п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК підставою для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. 
Виходячи з положень ч. 1 ст. 412 КПК істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
У відповідності з вимогами ч. 2 ст. 433 КПК, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. 
Як вже зазначалось вище, ОСОБА_6 , оскаржуючи у касаційному порядку ухвалу апеляційного суду про відмову у відкритті апеляційного провадження, вказував, що хоча він не був визнаний учасником кримінального провадження щодо ОСОБА_7 проте вправі захищати свої права, свободи та інтереси шляхом звернення до апеляційної інстанції, оскільки у вироку відносно ОСОБА_7 суд першої інстанції фактично зробив висновок про те, що ОСОБА_6 отримав неправомірну вигоду.
Вирішуючи питання щодо обґрунтованості зазначеної касаційної скарги і законності ухвали апеляційного суду Верховний Суд виходить з того, що відповідно до вимог п.8 ч.3 ст. 129 Конституції України право на оскарження судових рішень у судах апеляційної інстанції є складовою конституційного права особи на судовий захист і гарантується визначеними Конституцією України основними засадами судочинства, зокрема забезпеченням права на апеляційний перегляд справи.
При цьому Верховний Суд бере до уваги положення ст. 24 КПК, згідно з якими кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Також гарантується право на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом, незалежно від того, чи брала така особа участь у судовому розгляді.
Разом із тим, з огляду на вказані положення Конституції України та КПК, особа, яка не брала участь у судовому розгляді, оскаржуючи судове рішення має навести відповідне обґрунтування на підтвердження того, що це рішення стосується її прав, свобод чи інтересів.
Апеляційний суд, відмовляючи у відкритті провадження, в ухвалі зазначив, що твердження ОСОБА_6 про те, що у вироку відносно ОСОБА_7 наперед підтверджено його вину і цей вирок відповідно до положень ст. 90 КПК матиме преюдиційне значення для майбутнього судового рішення відносно ОСОБА_6 , є безпідставними.
Апеляційний суд обґрунтовано вказав, що зазначеним вироком винуватість ОСОБА_6 у вчиненні будь-якого правопорушення не досліджувалась, а тому не може бути підтвердженою. 
Вказані висновки суду апеляційної інстанції, на думку Верховного Суду, є законними, обґрунтованими та належним чином мотивовані. 
При цьому, суд касаційної інстанції вважає безпідставними доводи касаційної скарги ОСОБА_6 , відповідно до яких відсутність у вироку вказівки на його прізвище не означає неможливості його ідентифікації, оскільки посилання у вироку на посаду, яку він обіймав, одночасно ідентифікує особу, яка проводила збір документів діяльності ТОВ «І.Ф.П.».
Вказані доводи касаційної скарги є неспроможними, оскільки указівка у вироку на посаду «старшого оперуповноваженого з ОВС головного оперативного управління ГУ ДФС в Івано-Франківській області» не є достатньою для ідентифікації конкретної особи, адже таку посаду можуть обіймати щонайменше кілька осіб, яких, з огляду на специфіку їх професії, не можна вважати широко відомими особами, а матеріали кримінального провадження відносно ОСОБА_7 , з яких можна ідентифікувати особу ОСОБА_6 , не є загальнодоступними. 
Виходячи з наведеного, Верховний Суд не може погодитися із доводами ОСОБА_6 про те, що вирок, постановлений відносно ОСОБА_7 , стосується, також, його прав та свобод, а тому Суд приходить до висновку, що ухвала апеляційного суду відповідає вимогам кримінального процесуального закону.
Враховуючи викладене вище, керуючись статтями 433, 434, 436 – 438, 441, 442 КПК, Верховний Суд вважає, що касаційна скарга ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.
З цих підставСуд постановив:
Касаційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 13 квітня 2017 року, якою відмовлено у відкритті апеляційного провадження, – без зміни.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1                          ОСОБА_2                          ОСОБА_3