Постанова
Іменем України
 
30 травня 2018 року
м. Київ
справа № 519/506/17
провадження № 61-460св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
суддів: Ступак О. В. (суддя-доповідач), ПогрібногоС. О., Усика Г. І.,
 
учасники справи: 
позивач - ОСОБА_3,
відповідачі: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Южненського міського управління юстиції в Одеській області, адвокат ОСОБА_2,
 
розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Южного міського суду Одеської області                    від 02 серпня 2017 року у складі судді Барановської З. І. та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 06 грудня 2017 року у складі колегії суддів:           Погорєлової С. О., Калараш А. А., Заїкіна А. П., 
 
ВСТАНОВИВ:
 
У липні 2017 року ОСОБА_3 звернулося до суду із позовом до Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Южненського міського управління юстиції в Одеській області, адвоката ОСОБА_2. про зобов'язання надати договір про надання правової допомоги та виконати його в частині поновлення його особистого немайнового права про місце народження.
 
Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 02 серпня 2017 року позовну заяву повернуто ОСОБА_3
 
Повертаючи заяву, суд першої інстанції виходив з того, що справа не підсудна цьому суду. 
 
Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 06 грудня 2017 року ухвалу суду першої інстанції залишено без змін.
 
Апеляційний суд, залишаючи ухвалу суду першої інстанції без змін, виходив із того, що цивільна справа не підсудна Южному міському суду Одеської області, у зв'язку з тим, що відповідач ОСОБА_2. у Южному районі Одеської області не зареєстрована, а до Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Южненського міського управління юстиції в Одеській області жодної позовної вимоги не заявлено. 
 
У грудні 2017 року ОСОБА_3 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Южного міського суду Одеської області від 02 серпня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 06 грудня 2017 року, в якій просить скасувати зазначені судові рішення та передати справу для продовження розгляду за встановленою підсудністю до Южненського міського суду Одеської області, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права. Вказує на те, що згідно з пунктом 5.2 договору про надання правової допомоги від 22 грудня 2009 року, укладеного між ним та відповідачем, сторони відповідно до статті 112 ЦПК України визначили територіальну підсудність справ, пов'язаних з укладенням, виконанням, або розірванням цього договору з розглядом справ у Южненському міському суді Одеської області. Крім того, згідно з пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», письмовий договір сторін про визначення територіальної підсудності справи (стаття 112 ЦПК України), може бути укладений лише до вирішення питання про відкриття провадження у справі та є обов'язковим не тільки для сторін, які в односторонньому порядку не можуть від нього відмовитись чи змінити, але й для суду. 
 
Ухвалою Верховного Суду від 12 січня 2018 року відкрито касаційне провадження та витребувано з Южного міського суду Одеської області цивільну справу.
 
Станом на час розгляду вказаної справи у Верховному Суді від інших учасників справи не надходило відзивів на касаційну скаргу.
 
Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
За змістом частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм процесуального права. 
 
Судом установлено, що згідно з договором про надання правової допомоги                  від 11 грудня 2009 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 сторони домовилися про те, що відповідно до статті 112 ЦПК України вони визначають в договорі територіальну підсудність справ пов'язаних з тлумаченням, виконанням чи розірванням цього договору в суді м. Южний Одеської області.
 
Згідно з Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод                          від 04 листопада 1950 року Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого      2006 року № 3477-IV, інститут підсудності безпосередньо пов'язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, закріпленого у пункті 1 статті 6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається «належний суд», тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу. 
 
Стаття 112 ЦПК України (у редакції, чинній на час укладення договору), встановлювала правило договірної підсудності, а саме: сторони мають право письмово визначити територіальну підсудність справи, крім справ, для яких встановлена виключна підсудність. Цю статтю було виключено з ЦПК України 2004 року на підставі Закону України від 07 липня 2010 року «Про судоустрій і статус суддів».
 
Отже, враховуючи, що на час розгляду і вирішення справи угода про договірну підсудність, викладена у пункті 5.2. договору від 22 грудня 2009 року  укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, суперечила положенням чинного на день подання позову процесуального законодавства України, які регулюють питання підсудності цивільних справ, то вона не породжує правових наслідків і, відповідно, не може братися до уваги при вирішенні питання про підсудність заявленого позову.
 
Відповідно до частини третьої статті 122 ЦПК України 2004 року у разі якщо відповідачем у позовній заяві, поданій і оформленій у порядку, встановленому цим Кодексом, вказана фізична особа, що не є суб'єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи. 
 
Так, в силу вимог процесуального законодавства, суд надсилав запит до відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області,  згідно з                     яким встановлено, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрована за адресою:                     АДРЕСА_1.
 
Отже, суд, дотримуючись процесуального порядку на підставі отриманої інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача при вирішенні питання про відкриття провадження у справі вірно встановив, що спір між сторонами не  підсудний цьому суду.
 
Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд із дотриманням вимог статей 303, 304 ЦПК України 2004 року перевірив доводи апеляційної скарги та навів висновки на їх спростування, у результаті чого ухвалив законне і  обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статті 315 ЦПК України 2004 року. 
 
Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувана ухвала суду першої й апеляційної інстанцій без - змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.
 
Керуючись статтями 409, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.
Ухвалу Южного міського суду Одеської області від 02 серпня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 06 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді: | О. В. Ступак
| С. О. Погрібний     Г. І. Усик