Постанова
Іменем України
26 червня 2018 року 
м. Київ
 
справа № 127/6075/17
провадження № 61-1388св17
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Стрільчука В. А.,
суддів:                Кузнєцова В. О.,                                       Погрібного С. О., 
                             СтупакО. В. (суддя-доповідач), Усика Г. І.,           
 
учасники справи: 
позивач - Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»,
відповідачі: ОСОБА_3, ОСОБА_4,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення Апеляційного суду Вінницької області від 28 листопада 2017 року у складі колегії суддів: Якименко М. М., Міхасішина І. В., Стадника І. М., 
 
ВСТАНОВИВ:
 
У березні 2017 року Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про відшкодування шкоди.
 
Свої позовні вимоги позивачобґрунтовував тим, що ОСОБА_3 із 01 червня 2007 року працює на посаді інкасатора відділу перевезень валютних цінностей та інкасації ПАТ «Укрсоцбанк», а ОСОБА_4 із 01 червня 2000 року працює на посаді водія-інкасатора ПАТ «Укрсоцбанк». 02 грудня 2013 року з кожним із відповідачів укладено договори про повну індивідуальну матеріальну відповідальність. 11 січня 2017 року на маршруті інкасації № 7.2 на оперативному автомобілі НОМЕР_1 (з використанням спецпристрою Spinnaker iBox 617, серійний номер: НОМЕР_2 без залучення працівників поліції охорони згідно з розпорядженням від 15 листопада 2016 року № 10-11/1252) відбулася активація кейсу (інжекторне розпилення фарби під тиском). Щодо цього факту проведено службове розслідування, за висновками якого комісією встановлено, що спрацювання спецпристрою відбулося у зв'язку з порушенням відповідачами ряду вимог внутрішньобанківських документів щодо експлуатації спецкейсу на маршруті. 
 
Посилаючись на викладене, позивач просило стягнути з відповідачів по 67 919, 40 грн матеріальної шкоди з підстав, передбачених статтями 130-134, 232 КЗпП України.
 
Відповідачі позов не визнали та пояснили суду, що позивач не надав суду доказів який саме спецпристрій було встановлено на автомобілі, який вони використовували з 11 січня 2017 року та який було пошкоджено та демонтовано з автомобіля. Суду не надано доказів, що саме той пристрій, який вказано у експертному висновку, отримано для експлуатації відділом банку в якому вони працювали. Договори про повну матеріальну відповідальність вони підписували задовго до початку використання спецпристрою, вони не приймали обов'язок зберігати його у справному стані і повернути його після закінчення їхньої зміни. Крім того, «матеріальна відповідальність» у розумінні Положення про адміністративну, функціональну та матеріальну відповідальність ПАТ «Укрсоцбанк» та договорів про повну матеріальну відповідальність, вказана матеріальна відповідальність є обмеженою і стосується лише касових цінностей. 
 
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 14 вересня 2017 року у задоволенні позову ПАТ «Укрсоцбанк» відмовлено.
 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із відсутності підстав для притягнення відповідачів до матеріальної відповідальності, оскільки спецпристрій Spinnaker iBox 617 не відноситься до касових цінностей у розумінні Положення про адміністративну, функціональну та матеріальну відповідальність ПАТ «Укрсоцбанк». Аналіз положення статті 134 КЗпП України та умови договорів про повну індивідуальну матеріальну відповідальність від 02 грудня 2013 року, вказує на те, що повна матеріальна відповідальність відповідачів може настати за незабезпечення цілісності майна та інших цінностей лише у разі їхньої передачі їм на зберігання, або для інших цілей, а тому вимоги позивача є безпідставними, оскільки спецпристрій відповідачам на зберігання не передавався і положення статті 134 КЗпП України застосуванню не підлягають. 
 
Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 28 листопада 2017 року рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14 вересня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову ПАТ «Укрсоцбанк». Стягнуто із ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» по 56 599,50 грн з кожного майнової шкоди. Вирішено питання судових витрат. У задоволенні іншої частини позову відмовлено.
 
Задовольняючи частково позов, суд апеляційної інстанції виходив із того, що матеріальна відповідальність за спрацювання спецпристрою та приведення його у непридатний стан у зв'язку з невиконанням вимог пункту 13.1.11 Положення покладається на кожного члена бригади інкасації у рівній мірі.   
 
У грудні 2017 року ОСОБА_3 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Апеляційного суду Вінницької області від 28 листопада 2017 року, в якій просив скасувати зазначене судове рішення у частині стягнення з нього суми матеріальної шкоди та залишити в силі рішення суду першої інстанції в цій частині, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права. Указує на те, що спецпристрій має серійний заводський номер, а тому якби позивач дійсно передав його, то зазначив про це у журналі або акті. Суд безпідставно посилався на пункт 13.1.11 Положення про порядок інкасації коштів та перевезення валютних цінностей в установах ПАТ «Укрсоцбанк», оскільки відповідно до статті 134 КЗпП України, повна матеріальна відповідальність працівника застосовується на підставі договору про повну матеріальну відповідальність, а не на підставі внутрішніх актів роботодавця. Передача електронних ключів до спецпристрою свідчить лише про те, що ним був обладнаний службовий автомобіль, який використовувався відповідачами як об'єкт для виконання професійних обов'язків, тобто виключно як засіб праці, а тому не є тією цінністю для збереження якої законодавець передбачив укладення договорів про повну матеріальну відповідальність із інкасаторами. В матеріалах справи відсутні докази сертифікації спецпристрою, а у суду були відсутні правові підстави застосовувати нормативні акти позивача, в яких є визначення спецпристрою, як сертифікованої продукції. Також зазначив, що він несе відповідальність лише за касові цінності, поняття яких розкрито в пункті 1.5 Положення. 
 
ОСОБА_4 також подав касаційну скаргу на рішення Апеляційного суду Вінницької області від 28 листопада 2017 року, в якій просив скасувати зазначене судове рішення в частині стягнення з нього суми матеріальної шкоди та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права. Указує на те, що спецпристрій під звіт йому не передавався. Фактичне використання спецпристрою не може прийматися і оцінюватися як доказ передачі матеріальної цінності у розумінні статті 134 КЗпП України. Крім того, повна матеріальна відповідальність застосовується на підставі договору, а не внутрішніх актах роботодавця. Позивачем не доведено надання Національному банку України інформації щодо спецпристроїв для зберігання цінностей (Spinnaker iBox) які будуть використовуватися у підрозділах перевезення валютних цінностей та інкасації коштів управління роботи з готівковими коштами у Північному комерційному макрорегіоні (м. Київ) у 2016-2017 роках. На засоби безпечного зберігання для перенесення цінностей Spinnaker iBox, ТОВ «Центр сертифікації банківської обладнання споруд безпеки, засобів захисту та систем якості» видано ТОВ «Компанія «Гамма-Дніпро» сертифікат № Н002717-14 із терміном дії з 27 серпня 2014 року до 26 серпня 2015 року із вказівкою про технічний нагляд - один раз на рік. Проте позивачем не надано доказів щодо сертифікації спецпристрою з 27 серпня 2018 року, а також відповідних документів щодо здійснення позивачем технічного нагляду за спецпристроєм. Суд безпідставно не застосував до спірних правовідносин статті 130 та 135-1 КЗпП України. 
 
15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
 
Відповідно до підпункту 4  пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Ухвалою Верховного Суду від 05 січня 2018 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.
 
У лютому 2018 року ПАТ «Укрсоцбанк» подало заперечення на касаційні скаргиОСОБА_3 та ОСОБА_4, в яких вказало на те, що відповідачі належать до категорії працівників, з якими згідно зі статтею 135-1 КЗпП України може бути укладено договори про повну матеріальну відповідальність та у зв'язку з укладенням між сторонами таких договорів ОСОБА_4 та ОСОБА_3 зобов'язані відшкодувати банку вартість збитків, які завдані останньому з вини таких працівників. При цьому відсутність факту передачі спецпристрою не має правового значення і не звільняє відповідачів від взятої на себе відповідальності. 
 
Ухвалою від 06 червня 2018 року справу призначено до судового розгляду.
 
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу. 
 
Згідно з частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки його ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Судове рішення апеляційної інстанції відповідає вимогам статей 213, 214 ЦПК України 2004 року (у редакції станом на час ухвалення судових рішень у справі) щодо законності та обґрунтованості.
 
Судом установлено, що наказом АКБ «Укрсоцбанк» від 01 червня 2000 року № 15 ОСОБА_4 прийнято на роботу на посаду водія-інкасатора відділу інкасації та перевезення цінностей, та наказом від 01 червня 2007 року № 87-п року       ОСОБА_3 прийнято на роботу на посаду інкасатора відділу перевезення валютних цінностей та інкасації коштів.
 
16 травня 2016 року відповідачів ознайомлено з їх посадовими інструкціями.              02 грудня 2013 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та відповідачами укладено договори про повну індивідуальну матеріальну відповідальність.
 
11 січня 2017 року на маршруті інкасації № 7.2, де перебували інкасатор        ОСОБА_3 та інкасатор-водій ОСОБА_4, на оперативному автомобілі      VW T-5 НОМЕР_1 (із використанням спецпристрою Spinnaker iBox 617, серійний номер: НОМЕР_2, без залучення працівників поліції охорони згідно розпорядження                   від 15 листопада 2016 року № 10-11/1252) відбулася активація кейсу (інжекторне розпилення фарби під тиском).
 
Технічною експертизою від 19 січня 2017 року № 1901/17-01 було встановлено, що причиною виходу з ладу вказаного обладнання є порушення регламенту його експлуатації, в результаті чого сталося спрацювання кейсу.
 
За наслідками вказаної події проведено службове розслідування, за результатами якого складено висновок, що спрацювання спецпристрою відбулося у зв'язку з порушення вимог експлуатації спецкейса на маршруті, а саме: перебування останнього не у стійці та вичерпання кількості продовження транзитного часу (два рази) шляхом постановки кейсу в спокій, після чого й відбулось його спрацювання. Навіть при потраплянні стороннього предмету у стійку або на дно кейсу, свідчить те, що інкасатор не проконтролював правильне встановлення спецпристрою у стійку. Комісія прийшла до висновку, що інкасатор-водій ОСОБА_4 порушив: пункт 13.1.5 Положення про порядок перевезення валютних цінностей та інкасації коштів в установах ПАТ «Укрсоцбанк» від 10 листопада 2015 року № 10.13-12/23979  для забезпечення додаткового контролю за діями бригади інкасації, в оперативному автотранспорті обов'язково встановлюється відеореєстратор. Відеореєстратор направляється у салон автомобіля з максимальним обхватом огляду салону для забезпечення контролю за діями як інкасатора, так і інкасатора-водія. Відповідальність за працездатність відеореєстратора покладається на інкасатора-водія. Інкасатор-водій повинен включати відеореєстратор перед початком маршруту та забезпечити підтримання його в робочому режимі до закінчення маршруту; пункт 3.13 Положення - під час перебування на маршрутах з інкасації коштів та перевезення валютних цінностей членам бригади інкасації категорично забороняється здійснювати будь-які дії, що не пов'язані з виконанням обов'язків з інкасації коштів та перевезення валютних цінностей;порушено вказівку начальника сектору Пшеничнюка О. В. про заїзд бригади інкасації на місце дислокації підрозділу для заміни спрацьованого спецпристрою на резервний та закінчення з ним маршруту;розпорядження «Про затвердження переліку маршрутів інкасації» від 15 листопада 2016 року №10-11/1252, а саме: робота на маршруті без використання спецпристрою.
 
Інкасатором ОСОБА_3 було порушено: пункт 13.2.30 Положення - під час проведення інкасації коштів клієнта з використанням спецпристроїв для зберігання цінностей категорично забороняється: використовувати спецпристрій для зберігання цінностей не по інструкції; знаходячись на маршруті в оперативному автотранспорті, перевозити спецпристрій для зберігання цінностей не в стійці, що встановлена в оперативному автотранспорті (спричинить спрацювання касет з фарбою);пункт 3.13 Положення - під час перебування на маршрутах з інкасації коштів та перевезення валютних цінностей членам бригади інкасації категорично забороняється здійснювати будь-які дії, що не пов'язані з виконанням обов'язків з інкасації коштів та перевезення валютних цінностей;порушено вказівку начальника сектору Пшеничнюка О. В. про заїзд бригади інкасації на місце дислокації підрозділу для заміни спрацьованого спецпристрою на резервний та закінчення з ним маршруту; розпорядження «Про затвердження переліку маршрутів інкасації» від 15 листопада 2016 року №10-11/1252, а саме: робота на маршруті без використання спецпристрою.
 
Згідно із частиною першою статті 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини).
 
Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються також до трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.
 
За змістом частини першої статті 3 КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулює законодавство про працю.
 
Працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків (стаття 130 КЗпП України).
 
За статтею 134 цього Кодексу відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, зокрема, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір p про взяття на себе працівником повної матеріальній відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей. 
 
Відповідно до статті 135-1 КЗпП Українидоговори про повну матеріальну відповідальність укладаються лише у письмовій формі з працівниками (що досягли 18 років), які обіймають посади або виконують роботи, безпосередньо пов'язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України. Таке саме правило сформульоване й у пункті 11 Положення про матеріальну відповідальність робітників і службовців за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації, затвердженого Законом СРСР від 29 жовтня 1976 року № 4699-IX«Про затвердження Указу Президії Верховної Ради СРСР «Про затвердження Положення про матеріальну відповідальність робітників і службовців за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації».
 
Розглядаючи справи про матеріальну відповідальність на підставі письмового договору, укладеного працівником із підприємством, установою, організацією, про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей (недостача, зіпсуття), переданих йому для зберігання або інших цілей (пункт 1 статті 134 КЗпП), суд зобов'язаний перевірити, чи належить відповідач до категорії працівників, із якими згідно зі статтею 135-1 КЗпП може бути укладено такий договір та чи був він укладений. При відсутності цих умов на працівника за заподіяну ним шкоду може бути покладена лише обмежена матеріальна відповідальність, якщо згідно з чинним законодавством працівник із інших підстав не несе матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди.
 
У вказаному переліку посад із якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність є посада інкасатора, але відсутня посада інкасатора-водія.
 
Разом з тим відповідно до пункту 9.1 Положення інкасатор-водій - працівник підрозділу, що виконує обов'язки інкасатора та/або водія оперативного автотранспорту. 
 
Крім того, відповідно до статті 5 глави 3 Інструкції з організації інкасації коштів та перевезення валютних цінностей у банківських установах в Україні затвердженої постановою Правління Національного банку України 14 лютого 2007 року № 45, у редакції на день виникнення спірних правовідносин, для забезпечення схоронності валютних цінностей під час їх перевезення та інкасації з працівниками підрозділу інкасації - членами бригади інкасації укладається письмовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність або договір про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність відповідно до законодавства.
 
Таким чином, відповідачі за своїми посадами та характером виконуваної ними роботи відносяться до категорії працівників, з якими може бути укладено договір про повну матеріальну відповідальність.
 
Крім того, згідно з пунктом 13.1.11 Положення про порядок інкасації коштів та перевезення валютних цінностей в установах ПАТ «Укрсоцбанк» матеріальна відповідальність за спрацювання спецпристрою для зберігання цінностей та приведення його у непридатний стан у зв'язку з невиконанням вимог цього пункту Положення та правил використання спецпристрою для зберігання цінностей покладається на кожного члена бригади інкасації у рівній мірі. 
 
Узагальнюючи викладене, суд погоджується з аргументованим висновком суду апеляційної інстанції  про часткове задоволення позову, оскільки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 із якими укладено договори про індивідуальну матеріальну відповідальність від 02 грудня 2013 року, несуть повну матеріальну відповідальність у розмірі шкоди, заподіяної з їхньої вини ПАТ «Укрсоцбанк» на підставі пункту першого частини першої статті 134 КЗпП України у зв'язку з пошкодження майна, яке було прийняте ними для забезпечення схоронності валютних цінностей під час їхньої інкасації та перевезення валютних цінностей. 
 
За висновком службового розслідування спрацювання спецпристрою, який є матеріальною цінністю банку, відбулося у зв'язку з порушення інкасаторами вимог експлуатації спецкейса на маршруті, який за висновком експертизи після активації неможливо використовувати для подальшої роботи, а тому щодо відповідачів застосовується повна матеріальна відповідальність за незабезпечення збереження довірених їм як інкасаторам цінностей банку.
 
Твердження заявників про те, що позивачем не надано жодного доказу про те, щодо якого спецпристрою був здійснений експертний висновок про причину виходу його з ладу, є безпідставними, оскільки відповідачі не були позбавлені можливості заявити у суді клопотання про призначення судової експертизи.
 
Враховуючи підстави поданого позову та вищезазначені положення законодавства, суд апеляційної інстанції, правомірно вмотивував часткове задоволення позовних вимог з підстав достатності та належності поданих доказів.
 
Інші доводи касаційних скарг зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявників з висновками суду апеляційної інстанцій щодо встановлених обставин справи. Однак згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Розглядаючи зазначений позов, суд апеляційної інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно зі статтями 57-60, 212 ЦПК України 2004 року, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
 
Наведені в касаційних скаргах доводи не спростовують висновків суду по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судом апеляційної інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначають у касаційних скаргах заявники.
 
Викладене дає підстави для висновку, що касаційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.
 
Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційні скарги ОСОБА_3, ОСОБА_4 залишити без задоволення.
 
Рішення Апеляційного суду Вінницької області від 28 листопада 2017 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                 В. А. Стрільчук
 
Судді:                                                                           В. О. Кузнєцов
 
                                                                                                           С.О. Погрібний
 
                                                                                     О.В. Ступак
 
                                                                                                           Г. І.Усик