ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2018 року 
м. Київ

Справа №  910/13567/17 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Селіваненка В.П. (головуючий), Львова Б.Ю. і Пількова К.М.,
за участю секретаря судового засідання Поліщук Ю.В.,

учасники справи:
позивач - товариство з обмеженою відповідальністю "Аква Маріс" (далі - Товариство),
представник позивача - Горб С.А. - адвокат (посвідчення від 12.01.2016 №КВ3968/10),
відповідач-1 - Одеська митниця Державної фіскальної служби України (далі - Митниця), 
представник відповідача -1 - не з'яв., 
відповідач - 2 -  Державна казначейська служба України (далі - Служба),
представник відповідача-2 - не з'яв., 
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні Митниці - товариство з обмеженою відповідальністю "Толк Консалтинг" (далі - ТОВ "Толк Консалтинг"),
представник третьої особи - не з'яв., 

розглянув касаційну скаргу Митниці 
на рішення господарського суду міста Києва від 25.10.2017 (суддя Трофименко Т.Ю.) 
та постанову Київського апеляційного господарського суду від 20.02.2018 (головуючий суддя - Отрюх Б.В., судді Михальська Ю.Б. і Корсакова Г.В.)
зі справи №910/13567/17
за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Аква Маріс"
до Митниці та 
Служби 
про стягнення 1 898 852,10 грн., 
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні Митниці - ТОВ "Толк Консалтинг".

За результатами розгляду касаційної скарги Касаційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Позов було подано про стягнення  з державного бюджету України на користь Товариства коштів у сумі  1 898 852,10 грн. на відшкодування шкоди. 

Позовну заяву мотивовано тим, що шкода у зазначеній сумі була спричинена протиправною бездіяльністю Митниці у зв'язку з неправомірним рішенням про вилучення товару, несвоєчасним розмитненням  його та неналежним зберіганням. 
Рішенням господарського суду міста Києва від 25.10.2017, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 20.02.2018: позов задоволено; стягнуто з рахунків державного бюджету України (Служба) на користь Товариства шкоду в сумі 1 898 852,10 грн., заподіяну внаслідок неправомірної поведінки Митниці.
Відповідні рішення і постанова мотивовані наявністю підстав для відшкодування шкоди органом державної влади як такої, що заподіяна ним при здійсненні своїх повноважень. 

У касаційній скарзі до Верховного Суду Митниця, зазначаючи про незаконність та необґрунтованість оскаржуваних судових актів, просить останні скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, а також стягнути з Товариства на користь Митниці всі здійснені нею документально  підтверджені судові витрати. На думку скаржника, суди першої та апеляційної інстанції неправильно застосували норми матеріального права та порушили норми  процесуального права, в тому числі: 
           
         статтю 56 Конституції України;  
         
         статті 1166, 1173 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України); 

        частину п'яту статті 239, частину першу статті 242 Митного кодексу України; 
 
підпункти 1.2, 1.3 пункту 1 розділу IV Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 №53/5, у редакції наказу Міністерства юстиції України від 26.12.2012 №1950/5; 

пункт 1.1 розділу І, пункти 4.14 - 4.23 розділу IV Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 №53/5, у редакції наказу Міністерства юстиції України від 26.12.2012 №1950/5 (далі - Інструкція); 

пункт 2 Порядку визначення розміру збитків від розкрадання, нестачі, знищення (псування) матеріальних цінностей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.01.1996 №116 (далі - Порядок);  

пункти 52, 63 Національного стандарту №1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2003 №1440 (далі - Національний стандарт №1); 

пункти 9.1, 9.2, 9.8 Порядку роботи складу митниці ДФС, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 №627; 

статті 24, 27, 35 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) у редакції, чинній до 15.12.2017; 

частину четверту статті 75, частину третю статті 269 ГПК України у редакції, чинній з 15.12.2017. 

Товариство у відзиві на касаційну скаргу зазначає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, оскільки доводи, наведені у ній, є безпідставними та необґрунтованими, а рішення судів попередніх інстанцій винесені відповідно до вимог чинного законодавства України, з урахуванням всіх фактичних обставин справи з вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права при повному з'ясуванні обставин справи, що мають значення для правильного вирішення спору, з наданням належної оцінки всім доказам, та просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення місцевого господарського суду та постанову суду апеляційної інстанції залишити без змін.  У відзиві Товариство, зокрема, зазначає, що ні Митний кодекс України, ні жоден інший нормативно-правовий акт України не передбачає безпідставного вилучення товару замість його законного розмитнення, зберігання його з порушенням температурного режиму, який вказаний у супровідній документації, об'явлення тендеру на реалізацію вилученого товару іншим особам без згоди на це власника товару та неповернення його на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. 

Товариством до Касаційного господарського суду подано клопотання про залучення доказів, в якому останнє просить залучити до матеріалів справи такі докази: СD з відео з написом на ньому "ТОВ "Аква Маріс" 910/13567/17";  договір №1-11-01/17 від 11.01.2017; протокол узгодження договірної ціни; рахунок від 13.01.2017 №01; акт надання послуг від 13.01.2017 № 18; лист Державної казначейської служби України від 30.05.2018 №508/3206-8868. Розглянувши дане клопотання, Касаційний господарський суд відмовляє в його задоволенні, оскільки в силу імперативного припису частини другої статті 300 ГПК України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Від інших учасників справи відзиви на касаційну скаргу не надходили. 

Перевіривши на підставі встановлених попередніми судовими інстанціями обставин справи правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, Касаційний господарський суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги з огляду на таке.

Місцевим та апеляційним господарськими судами у справі, зокрема, встановлено, що: 

- 25.04.2016 Товариством (покупець) і Компанією STAR TEAM INVESTMENTS L.P (продавець) укладено контракт № 05/16, за яким продавець у серпні 2016 року поставив Товариству    товар -    свіжий часник у 1000 картонних коробів та 33 309 п/п сітках вагою брутто 28 000 кг на 22 933 долари США; 

- 24.08.2016 товар було доставлено до митного контролю та оформлення у Митниці (м/п "Григорівка");  

- Київською митницею ДФС 25.08.2016 складено протокол про порушення митних правил, а 31.08.2016 Митницею - протокол про тимчасове вилучення товарів, транспортних засобів і документів у справі про порушення митних правил   №0057/10 000/6; 

- керуючись цим протоколом, Митниця вилучила товар та розмістила його на складі  ТОВ "Толк Консалтинг" (без зауважень щодо якості товару); 

- товариством з обмеженою відповідальністю    "ВЕЙКФІЛД ІНСПЕКШЕН СЕРВІС (Україна)", а також Київською торгово-промисловою палатою  за відповідними заявами Товариства зроблено висновок про невідповідність товару вимогам стандарту ЕЭК ООН FFV-18 та непридатність його до використання; 

- Постановою    Одеського окружного адміністративного суду від 17.03.2017 зі справи №815/945/17, залишеною без змін    судом апеляційної інстанції: задоволено позов Товариства до Митниці; визнано протиправною бездіяльність Митниці щодо нерозмитнення товару, неповернення позивачу товару у можливо короткий строк, неналежного зберігання вилученого товару; 

- у  згаданій постанові адміністративного суду встановлено, зокрема, таке: 

з 07.11.2016, коли набрала законної сили  постанова Солом'янського районного суду міста Києва, якою закрито провадження стосовно ОСОБА_6 у справі про порушення митних правил, передбачених частиною першою статті 583 Митного кодексу України і якою встановлено відсутність порушення митних правил та повернення вилученого товару,    у Митниці не було правових підстав для утримання товару; проте останній був повернутий лише 14.12.2016; 

Митницею, незважаючи на те, що  Товариством їй було надано судові рішення, які свідчили про відсутність порушення митних правил з боку Товариства (що свідчило про безпідставність вилучення товару), так і не було здійснено починаючи з 24.08.2016 (дата подання митної декларації) і станом на 11.11.2016 митне оформлення імпортного товару, що є харчовим продуктом та мав обмежений строк зберігання; 

- Товариством подано суду звіт про незалежну оцінку, складений суб'єктом оціночної діяльності товариства з обмеженою відповідальністю "Нотаріус" ОСОБА_7, яким (звітом) встановлено, що станом на 25.08.2016 (дата складання Київською митницею ДФС протоколу про порушення митних правил, на підставі якого було вилучено товар Товариства) ринкова вартість об'єктів оцінки білого китайського часника у кількості 26980 кг становила 1 898 852, 40 грн. Даний звіт відповідає вимогам пунктів 56, 63 Національного стандарту №1; докази оспорювання цього звіту, зокрема Митницею, відсутні. 

Причиною спору зі справи стало питання про наявність або відсутність підстав для стягнення коштів на відшкодування шкоди. 

Відповідно до положень ЦК України: 

- майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина перша статті 1166);  

- шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (стаття 1173). 

За змістом цих законодавчих приписів для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, заподіяних органом державної влади, необхідною є наявність трьох елементів складу цивільного правопорушення, а саме:  протиправності поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою і збитками;  наявність вини необхідним елементом не є, оскільки відповідальність у такому разі настає незалежно від вини особи, що заподіяла шкоду. 

Отже, у розгляді даної справи суд мав вичерпно з'ясувати обставини, пов'язані з наявністю зазначених трьох елементів складу цивільного правопорушення, а за наявності збитків - також і обставини, пов'язані з їх точним розміром, оскільки саме від цих останніх обставин залежить як ціна позову, так і правильність її визначення позивачем. 

Проте відповідні обставини судами належним чином не з'ясовано, про що  свідчить таке.   

Посилаючись (і цілком обґрунтовано) на згадану постанову Одеського окружного адміністративного суду зі справи №815/945/17, попередні судові інстанції залишили поза увагою, що в даній постанові, окрім іншого, зазначено й таке: "Стосовно того, якою мірою зіпсувалося майно на момент його отримання позивачем (Товариством) матеріали справи не дозволяють дійти до безсумнівного висновку, оскільки на підтвердження факту пошкодження товару та неможливості його подальшої реалізації позивачем надав висновок Торгово-промислової палати №1-3 від 04.01.2017, відповідно до якого огляд та дослідження проводилось після спливу 21 дня з моменту отримання товару. Посилання ж позивача на акт інспекції, яка проводилася в день отримання товару ТОВ "Вейкфілд Інспекшн Сервіс (Україна)", суд не приймає до уваги, оскільки позивач не надав належних доказів на підтвердження того, що дослідження відбувалося атестованими фахівцями, які володіють спеціальними знаннями." 

Цим обставинам, зазначеним у постанові  адміністративного суду, господарські суди у прийнятті оскаржуваних рішень ніякої оцінки не надали й навіть не згадали про них. 

Прийнявши як доказ зі справи згаданий висновок Торгово-промислової палати від 04.01.2017 №1-3, попередні судові інстанції не перевірили його й на предмет відповідності (узгодженості) його вимогам Інструкції як результату експертного дослідження, зокрема пунктам 1.1, 1.3, 1.6, 1.7, 1.8, 4.17 цієї Інструкції. 

Не звернули увагу суди й на те, що, за встановленими ними ж обставинами, відповідне дослідження проводилося  04.01.2017, при тому, що товар було видано Митницею 14.12.2016; судами в зв'язку з цим не встановлені обставини, пов'язані з умовами зберігання товару у відповідний період часу (з 14.12.2016 по 04.01.2017), тобто чи забезпечували такі умови його схоронюваність.

Поза увагою судів залишилися обставини, що стосувалися вартості товару (а, отже, й розміру можливої шкоди): ними не перевірено доводи Митниці про те, що згідно з митною декларацією така вартість становила 22  933 дол. США, тобто 0,85 дол. США за 1 кг (у національній валюті - 21,5 грн. за 1 кг), а відповідно до раніше згаданого звіту про незалежну оцінку товару від 23.12.2016, що складений ТОВ "Нотаріус" (далі - Звіт), - 74 004, 4 дол. США (або 1 898 852,40 грн.) з розрахунку 2, 78 дол. США (70,38 грн.) за 1кг, - тобто значно більше, аніж за митною декларацією.  

Так само не дослідили суди й інші обставини, пов'язані зі Звітом та доводами позивача зі справи, в тому числі стосовно того, що:

- у Звіті зазначено, що "при оцінці товарів встановлено, що вони знаходяться у доброму стані"; 

- у Звіті, всупереч вимогам пункту 2 Порядку та Національного стандарту №1, не вказано інформаційні джерела, пов'язані з об'єктом оцінки, тенденції на ринку, подібне майно, інформацію про угоди щодо подібного майна, які використовуються у разі застосування порівняльного підходу; 

- термін дії  Звіту закінчився 23.06.2017, тобто ще до  розгляду даної справи місцевим господарським судом. 

За доводами скаржника, не спростованими апеляційним господарським судом, останнім прийнято як доказ зі справи подану позивачем (Товариством) рецензію на Звіт -  за відсутності доказів неможливості надання такої рецензії до суду першої інстанції, та водночас  не прийнято як доказ від відповідача висновок товарознавчого експертного дослідження Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України від 11.10.2016, який (висновок) не міг бути наданий скаржником до суду першої інстанції.

Не надано попередніми судовими інстанціями оцінки доводів скаржника (і пов'язаних з ними доказів) стосовно того, що, приймаючи товар від Митниці на зберігання, ТОВ "Толк Консалтинг" (третя особа в даній справі), не висловила й не зазначила у відповідних документах будь-яких зауважень стосовно якості такого товару, - при тому, що за змістом статті 239 Митного кодексу України відповідальність за втрату або пошкодження товарів, що зберігаються, несе адміністрація підприємств, на складах яких розміщуються товари, передані їм органами доходів і зборів на зберігання. Відповідні обов'язки, за доводами скаржника, покладалися на   ТОВ "Толк Консалтинг" й за умовами договору зберігання, укладеного між ним та Митницею, які (умови) судами також не досліджено. У зв'язку  з цим ними не розглянуто належним чином й питання щодо залучення названого товариства до участі у справі як відповідача (а не третьої особи). 

Судами не перевірено належними засобами доказування, чи було вжито самим позивачем (Товариством) усіх залежних від нього заходів до відвернення шкоди або зменшення її розміру. Зокрема, поза оцінкою судами залишилися доводи Митниці про те, що строки видачі товару позивачу залежали значною мірою від дій самого позивача, в тому числі додержання ними строків подання до Митниці митної декларації. 

З урахуванням того, що дії Митниці, які, в кінцевому підсумку, й зумовили звернення з позовом у даній справі, були спричинені, в свою чергу, діями (дорученням, обов'язковим для відповідача) Київської міської митниці ДФС, як це встановлено й попередніми судовими інстанціями; отже, останнім слід було розглянути питання щодо залучення Київської міської митниці ДФС до участі в даній справі у належному процесуальному статусі. 

Місцевий господарський суд у розгляді даної справи не встановив обставин і не вчинив процесуальних дій, про які йшлося, не надав оцінки відповідним доводам позивача і не перевірив їх належними доказами, припустившись у зв'язку з цим порушення вимог частини першої статті 4 ^7 ГПК України (в редакції, чинній до 15.12.2017)  щодо прийняття судового рішення за результатами обговорення усіх обставин справи та частини першої статті 43 названого Кодексу (в тій же редакції) стосовно всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності.

Суд апеляційної інстанції відповідних порушень не виправив та, в свою чергу, допустив порушення: 

- частин першої і третьої статті 86 ГПК України (в редакції, чинній після 15.12.2017) щодо всебічного повного та обґрунтованого дослідження наявних у справі доказів, оцінки доказів як у цілому, так і кожному доказу, який міститься у справі; 

- частини п'ятої статті 236 названого Кодексу (в тій же редакції) стосовно ухвалення рішення на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.

Водночас суд касаційної інстанції згідно з частиною другою статті 300 ГПК України (в редакції, чинній з 15.12.2017) не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Тому відповідно до частин третьої і четвертої статті 310 названого Кодексу оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню, а справа - передачі на новий розгляд до суду першої інстанції. У такому розгляді суду необхідно врахувати викладене, встановити обставини і оцінити докази, зазначені в цій постанові, за наявності підстав - вчинити процесуальні дії, про які йшлося в цій постанові, дати відповідним обставинам, доказам та доводам сторін належну правову оцінку і вирішити спір відповідно до закону. За результатами нового розгляду має бути вирішено й питання щодо розподілу судових витрат зі справи.  
Керуючись статтями 308, 310, 315 Господарського процесуального кодексу України, Касаційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Одеської митниці Державної фіскальної служби України задовольнити частково. 

2.  Рішення господарського суду міста Києва від 25.10.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 20.02.2018 у справі №910/13567/17 скасувати. 

Справу № 910/13567/17 направити на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                        В. Селіваненко 

Суддя                                                                                                         Б. Львов

Суддя                                                                            К. Пільков