Постанова
4 червня 2018 року
м. Київ
провадження № 51 – 5611 ск 18
Суддя Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду ОСОБА_1 , розглянувши касаційну скаргу засудженого  ОСОБА_2 на вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 22 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 26 січня 2018 року, 
встановив: 
У касаційній скарзі засуджений порушує питання про перевірку вказаних судових рішень у касаційному порядку.
Ухвалою колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Судувід 24 квітня 2018 року касаційну скаргу засудженого                 ОСОБА_2 на вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 22 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 26 січня                 2018 року залишено без руху через її невідповідність вимогам  ст. 427 КПК 2012 року та надано строк десять днів на усунення недоліків. Оскільки зі змісту касаційної скарги та через відсутність копій оскаржуваних рішень, судом касаційної інстанції не вбачалось, що кримінальна справа розглядалась за правилами Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року (далі - КПК 1960 року).
Повторна касаційна скарга була направлена засудженим на адресу Верховного Суду в межах строку наданого на усунення недоліків.
Однак, перевіривши доводи касаційної скарги, приходжу до висновку про відсутність підстав для витребування кримінальної справи, виходячи з наступного.
Касаційна скарга засудженого не може бути прийнята до розгляду, оскільки вона не відповідає вимогам ч. 4 ст. 350 КПК 1960 року.
Так, відповідно до вказаної норми закону, в касаційній скарзі зазначається вказівка на те, в чому саме полягає незаконність судового рішення та доводи на її обґрунтування.
Відповідно до ч. 1 ст. 398 КПК 1960 року, підставами для скасування або зміни вироку та ухвали касаційним судом є лише істотне порушення кримінально-процесуального закону (ст. 370 КПК 1960 року), неправильне застосування кримінального закону (ст. 371 КПК 1960 року) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого (ст. 372 КПК  1960 року).
Зазначених вимог засуджений не дотримався та в касаційній скарзі не зазначив, які саме норми кримінального чи кримінально-процесуального закону були порушені судами, що може потягнути за собою безумовну зміну або скасування судових рішень.
Обґрунтовуючи незаконність судових рішень, засуджений викладає свої міркування щодо фактичних обставин справи, вказує на неповноту та однобічність судового розгляду, по-суті оскаржуючи фактичні обставини справи, при цьому конкретні порушення закону, допущені судами, які відповідно до ст. 398 КПК 1960 року, є підставами для зміни або скасування вказаних судових рішень, не наводить.
Як убачається із касаційної скарги засудженого, він просить надати іншу оцінку доказам по справі, ніж її дали суди першої та апеляційної інстанцій, тобто скасувати судові рішення через невідповідність висновків судів фактичним обставинам справи.
Проте, посилаючись у скарзі на неповноту досудового та судового слідства, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, засудженим не враховано, що вказані обставини відповідно до вимог статей 367-369 КПК 1960 року, є предметом перевірки виключно суду апеляційної інстанції. Можливість скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій через невідповідність їх висновків фактичним обставинам справи нормами КПК 1960 року не передбачена.
Таким чином, касаційна скарга засудженого не може бути предметом розгляду суду касаційної інстанції.
Керуючись ст. 388 КПК 1960 року, п. 4 § 3 Перехідних положень Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, 
постановив:
Відмовити засудженому засудженому ОСОБА_2 у витребуванні кримінальної справи для перевірки у касаційному порядку.
Постанова оскарженню не підлягає.   

 Суддя                                                                                   ОСОБА_1