Постанова
Іменем України
 
16 серпня 2018 року
м. Київ 
справа № 592/8484/16-ц
провадження № 61-32068св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Пророка В. В.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_4,
відповідач - ОСОБА_5,
третя особа - Служба у справах дітей Сумської міської ради,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 на рішення Ковпаківського районного суду                    м. Суми від 17 січня 2017 року в складі судді - Князєва В. Б. та рішення апеляційного суду Сумської області від 23 березня 2017 року в складі колегії  суддів: Ткачук С. С., Криворотенка В. Б., Бойка В. Б.,            
ВСТАНОВИВ:
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
У листопаді 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до  ОСОБА_5, третя особа: Служба у справах дітей Сумської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні та участі у вихованні внука.
Позовна заява мотивована тим, що він є дідом ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1,  батьком якого є його син ОСОБА_8 та між яким та ОСОБА_5 10 березня 2010 року було розірвано шлюб. Внук проживає із ОСОБА_5  Зазначає, що відповідач перешкоджає йому в спілкуванні з онуком, мотивуючи це різними причинами. Позивач звертався у службу у справах дітей та просив усунути перешкоди у спілкуванні з внуком, але це не входить до їхньої компетенції, у зв'язку із чим звернувся до суду із цим позовом.
На підставі викладеного, уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_4  просив зобов'язати ОСОБА_5 усунути йому перешкоди у спілкуванні та участі у вихованні внука ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, шляхом надання дозволу та фактичної можливості побачень із внуком та надання самого внука ОСОБА_7; встановити порядок участі у спілкуванні та вихованні свого внука ОСОБА_7 з 10 год. до 16 год. щонеділі без присутності матері ОСОБА_5
Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 17 січня 2017 року  позов задоволено. Зобов'язано ОСОБА_5 усунути перешкоди                       ОСОБА_4 у спілкуванні та участі у вихованні внука ОСОБА_7,                 ІНФОРМАЦІЯ_1, шляхом надання дозволу та фактичної можливості побачень із внуком та надання самого внука ОСОБА_7
Встановлено ОСОБА_4 порядок участі у спілкуванні та вихованні свого внука ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 10 год. до 16 год. щонеділі без присутності матері ОСОБА_5 Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. 
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що за позивачем закріплене законом право на участь у спілкуванні та вихованні онука, тому, виходячи з інтересів дитини, задовольнив позов, встановив порядок спілкування дідуся з онуком без присутності матері дитини.
Рішенням апеляційного суду Сумської області від 23 березня 2017 року рішення суду першої інстанції змінено, викладено абзац 3 резолютивної частини у наступній редакції: встановлено ОСОБА_4 порядок участі у спілкуванні та вихованні свого онука ОСОБА_7,  ІНФОРМАЦІЯ_1,  з 10 до 16 години щонеділі в присутності матері ОСОБА_5,                        а у разі її відсутності  за участю визначених нею осіб зі складу членів сім'ї.   В іншій частині рішення залишено без змін. 
Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що є законні підстави для відновлення стосунків між дідусем ОСОБА_4 та його малолітнім онуком, оскільки відновлення родинних стосунків дідуся, який зараз є пенсіонером за віком, не працює, не має шкідливих звичок, характеризується позитивно, виявив бажання налагодити стосунки з онуком. При цьому, апеляційним судом враховано вік дитини та відсутність у неї на даний час будь-яких відносин з позивачем, а тому, правильно встановив позивачу порядок участі у спілкуванні в присутності матері або іншого члена їх сім'ї.
У касаційній скарзі, поданій у квітні 2017 рокудо Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,                                               представник ОСОБА_5 - ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
Касаційна скарга мотивована тим, що при ухваленні оскаржуваних рішень суди, не звернули увагу, що встановлений спосіб участі діда у вихованні онука є таким, що не відповідає інтересам дитини, судами не надано оцінки усім зібраним доказам, не витребувано висновку органу опіки і піклування служби у справах дітей Сумської міської ради щодо доцільності в інтересах дитини усунення перешкод у спілкуванні з позивачем.
 
У відзиві на касаційну скаргу, подану у липні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4  зазначає, що активно і стабільно проявляє бажання щодо участі у вихованні та спілкуванні із своїм онуком. Жодних обставин, які б унеможливлювали право діда на спілкування із малолітнім онуком відповідачем не доведено. Внаслідок неприязних відносин, що склалися між сторонами, відповідач фактично не бажає та чинить перешкоди у спілкуванні позивача з дитиною.  Зазначив, що батьки, інші члени сім'ї та родичі, зокрема ті, які проживають у різних державах, не повинні перешкоджати одне одному реалізувати право дитини на контакт з ними.
 
30 травня 2018 року справу передано до Верховного Суду.
 
У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані рішення суду першої інстанції у незміненій частині та апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
Судами встановлено, що батьками неповнолітнього ОСОБА_7,                      ІНФОРМАЦІЯ_1,  є ОСОБА_8 та ОСОБА_5, шлюб між якими було розірвано за рішенням суду 10 березня 2010 року.
Позивач ОСОБА_4 є дідом малолітнього ОСОБА_7 
22 липня 2011 року ОСОБА_5 зареєструвала шлюб з іншим чоловіком.
Рішенням апеляційного суду Сумської області від 08 листопада 2016 року, яке набрало законної сили, у задоволенні позову ОСОБА_5 про позбавлення ОСОБА_8 батьківських прав відносно сина                 ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, відмовлено. Встановлено ОСОБА_8 порядок участі у спілкуванні та вихованні свого сина ОСОБА_7 з 10-00 год. до 16-00 год. щонеділі без присутності матері ОСОБА_5 
Згідно із статтею 257 СК України баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення.
Відповідно до статті 263 СК України спір щодо участі баби, діда, прабаби, прадіда, брата, сестри, мачухи, вітчима у вихованні дитини вирішується судом відповідно до статті 159 цього Кодексу.
У статті 159 СК України зазначено, що суд визначає способи участі у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця проживання тощо), місце та час спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.
Одним із найважливіших прав дитини є право на сімейне виховання. Право дитини на сімейне виховання включає також право на спілкування з іншими членами сім'ї: дідом, бабою, братами, сестрами, іншими родичами.
Установлено, що за результатами вивчення внутрішньосімейних стосунків, з'ясування ставлення до родичів ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, яке відбулось із залученням спеціаліста психолога та соціального працівника Інформаційно-методичного центру, дитина не визнає позивача як дідуся, оскільки з ним не знайома і вважає своїми рідними батьків матері, які проживають разом з ним. 
Таким чином, правильно встановивши обставини справи, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог, оскільки відповідачем створюються перешкоди у спілкуванні діда з онуком, у зв'язку із чим, з урахуванням віку дитини, його прихильності до сторін, враховуючи його психоемоційний стан, поведінку та емоційний стан позивача, суди визначили порядок і спосіб участі позивача у вихованні онука відповідно до статей  257, 159 СК України 
Доводи касаційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування апеляційним судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, викладених у мотивувальній частині оскаржуваних судових рішень.
Пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення судів першої,                       у незміненій частині, та апеляційної інстанцій без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій  не спростовують.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Рішення Ковпаківського районного суду  м. Суми від 17 січня 2017 року у незміненій частині та рішення апеляційного суду Сумської області                               від 23 березня 2017 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді: | І. М. Фаловська     В. С. Висоцька     В. В. Пророк