Постанова
Іменем України
13 червня 2018 року
м. Київ
справа №130/928/16-ц
провадження №61-21834св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:
головуючого - Висоцької В. С. (суддя - доповідач),
суддів: Лесько А. О., Пророка В. В., Фаловської І. М., Штелик С. П.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1, 
представник позивача - ОСОБА_2
відповідач - приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка»,
представник відповідача - Пилипець Антон Юрійович,
третя особа - публічне акціонерне товариство «ОТП Банк»,
представник третьої особи - Черната Марина Володимирівна,
 
розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_2, на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 31 жовтня 2016 року у складі судді Саландяк О. Я. та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 26 грудня 2016 року у складі колегії суддів: Копаничук С. Г., Медвецького С. К., Панасюка О. С.,        
ВСТАНОВИВ :
У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» (далі - ПрАТ «СК «Уніка»), третя особа - публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі - ПАТ «ОТП Банк», банк), в якому просив стягнути з відповідача на користь банку страхове відшкодування в розмірі 208 207,48 грн.
Позов мотивовано тим, що 23 травня 2008 року між позивачем та ПАТ «ОТП Банк» укладено кредитний договір, згідно умов якого банк надав йому кредит в сумі 40800 доларів США, зі строком повернення до 24 травня 2021 року. На виконання пункут 1.3.1.5.2 кредитного договору, 24 вересня 2012 року між ним та ПАТ «Страхова компанія «Уніка» укладено договір добровільного страхування від нещасних випадків, який діє з 25 вересня 2012 року 
по 25 вересня 2013 року. Страховими випадками є стійка втрата страхувальником працездатності: інвалідність першої та другої групи; смерть страхувальника; вигодонабувачем за даним договором є ПАТ «ОТП Банк»; страхова сума визначена у розмірі 260 259,35 грн. 
Під час дії договору страхування 10 липня 2013 року позивачу було встановлено другу групу інвалідності, про що повідомлено відповідача та банк. Разом з тим, страхова компанія відмовила у здійсненні страхової виплати, посилаючись на встановлення інвалідності за наслідками ускладнення внутрішнього захворювання цукрового діабету, а не від нещасного випадку, як передбачено умовами договору. 
Позивач, посилаючись на непередбачуваність, раптовість виникнення хвороби від незалежних він нього причин, вважає хворобу страховим випадком, у зв'язку із чим просив стягнути з відповідача на користь банку страхове відшкодування.
Рішенням Жмеринського міськрайонного суду від 31 жовтня 2016 року у задоволенні позову  відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачу дійсно встановлено другу групу інвалідності, проте не внаслідок нещасного випадку, як передбачено умовами договору страхування, а в результаті загального захворювання, тому підстави для виплати страхового відшкодування відсутні.
Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 26 грудня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено. Рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що сторони в договорі страхування чітко визначили страхові випадки, до яких належать наслідки нещасних випадків, та вичерпний перелік таких нещасних випадків. Стійка втрата працездатності позивача виникла внаслідок загального захворювання, а не в результаті нещасного випадку,  у зв'язку з чим суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для стягнення страхового відшкодування.
У касаційній скарзі, поданій у січні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалені у справі рішення та задовольнити позов.
Касаційна скарга мотивована тим, що судами безпідставно не враховано, що хвороба позивача і, як наслідок, встановлення групи інвалідності, не є хронічною, виникла раптово та з незалежних від його волі причин, тому є страховою подією, у зв'язку з чим страховик має виплатити страхове відшкодування. В договорі страхування обмежень щодо визнання страховим випадком раптову, несподівану хворобу не встановлено.  
Інші учасники судового процесу не скористалися своїм правом на подання до суду відзиву на касаційну скаргу. 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 листопада 2017 року справу призначено до судового розгляду.
14 травня 2018 року вказану справу передано до Верховного Суду.
15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року
№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального 
кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».
Відповідно до підпункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення 
змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
За змістом частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Судом установлено, що 23 травня 2008 року між позивачем та ПАТ «ОТП Банк» укладено кредитний договір, згідно умов якого банк надав ОСОБА_1 кредит в сумі 40800 доларів США, зі строком повернення до 24 травня                2021 року. 
24 вересня 2012 року між позивачем та ПАТ «Страхова компанія «Уніка» укладено договір добровільного страхування від нещасних випадків позичальника кредиту, вигодонабувачем за яким є ПАТ «ОТП Банк». 
В період дії договору добровільного страхування, ОСОБА_1 встановлено другу групу інвалідності по загальному захворюванню, внаслідок захворювання на цукровий діабет ІІ типу.
Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 вважає свою хворобу та встановлену інвалідність страховим випадком, у зв'язку із чим просить стягнути із страхової компанії страхове відшкодування.
Статтею 979 ЦК України встановлено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
За змістом статті 985 ЦК України страхувальник має право укласти із страховиком договір на користь третьої особи, якій страховик зобовязаний здійснити страхову виплату у разі досягнення нею певного віку або настання іншого страхового випадку. Страхувальник має право при укладенні договору страхування призначити фізичну або юридичну особу для одержання страхової виплати (вигодонабувача), а також замінювати її до настання страхового випадку, якщо інше не встановлено договором страхування.
Частиною 4 статті 6 Закону України «Про страхування» передбачені види добровільного страхування, в тому числі і страхування від нещасних випадків.
Страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (частина друга статті 8             Закону України «Про страхування»). 
В укладеному договорі страхування сторони передбачили, що страховим випадком є такі наслідки нещасного випадку: стійка втрата страхувальником працездатності внаслідок нещасного випадку: інвалідність першої та другої групи; смерть страхувальника внаслідок нещасного випадку. Нещасним випадком вважається раптова, випадкова, короткочасна, непередбачувана та незалежна від волі застрахованої особи і вигодонабувача подія, що фактично відбулась і внаслідок якої настав розлад здоров`я і/або смерть застрахованої особи, а саме: травматичні пошкодження (в тому числі одержані під час руху транспортних засобів або під час катастрофи при користуванні машинами, механізмами, зброєю і усякого роду інструментами, внаслідок протиправних дій третіх осіб, вибуху), поранення, випадкове потрапляння в дихальні шляхи чужорідного тіла, утоплення, ураження блискавкою і/або електричним струмом, опіки, обмороження, укуси тварин, отруйних комах, змій та ін., випадкове отруєння газами, побутовими або промисловими хімічними речовинами, сонячний удар, випадкове отруєння рослинами (в тому числі грибами), недоброякісними харчовими продуктами (за винятком інфекційних хвороб).
Встановивши, що сторони у договорі страхування чітко конкретизували та визначили страхові випадки, до яких належать наслідки нещасних випадків, та встановили перелік таких нещасних випадків, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, з урахуванням встановлення позивачу стійкої втрати працездатності внаслідок загального захворювання, а не в результаті нещасного випадку, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для стягнення страхового відшкодування.
Доводи касаційної скарги позивача про відсутність в договорі страхування обмежень щодо визнання страховим випадком раптову, несподівану хворобу, є безпідставними та спростовуються змістом його умов та переліком страхових випадків, визначених у ньому сторонами. Хвороба позивача та, як її наслідок, встановлення групи інвалідності не є страховим випадком за змістом умов укладеного між сторонами договору страхування.
Висновки судів першої та апеляційної інстанції відповідають обставинам справи, встановленим відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються із нормами матеріального права, які судами застосовані правильно.
Доводи, викладені у касаційній скарзі, висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають, фактично зводяться до необхідності переоцінки доказів та незгодою позивача з оцінкою доказів, наданою судами.
Аргументи касаційної скарги є аналогічними доводам, викладеним в апеляційній скарзі, які належним чином перевірені апеляційним судом.
Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги на предмет законності судового рішення виключно в межах які безпосередньо стосуються правильності застосування місцевим та апеляційним судом норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв'язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до переоцінки доказів та встановлення обставин, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
Згідно статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Враховуючи наведене, колегія суддів на підставі статті 410 ЦПК України залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанції - без змін. 
Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
ПОСТАНОВИВ :
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 31 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 26 грудня           2016 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                                     В. С. Висоцька
 
Судді                                                                                                       А. О. Лесько
                                        
                                                                                                          В. В. Пророк
 
                                                                                                                І. М. Фаловська
 
                                                                                                          С. П. Штелик