Постанова
Іменем України
 
23 травня2018 року 
м. Київ
 
справа № 369/13282/14-ц
 
провадження № 61-11954св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Висоцької В. С., 
суддів: Антоненко Н. О., Лесько А. О. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Фаловської І. М.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_3, 
відповідач - Концерн радіомовлення, радіозв'язку та телебачення,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області  від 23 лютого 2015 року у складі судді Дубас Т. В. та рішення Апеляційного суду Київської області від             18 квітня 2017 року у складі суддів: Сержанюка А. С., Коцюрби О. П.,            Мережко М. В.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У грудні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу у зв'язку зі звільненням та за час затримки виплати належних сум при звільненні, донарахування та виплату одноразових і щомісячних премій, вихідної допомоги, перерахунок середньої заробітної плати, донарахування і виплату заробітної плати за вересень та листопад 2014 року, виплату безпідставно утриманих коштів.
 
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від                23 лютого 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.
 
Визнано незаконним та скасовано наказ Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення від 17 листопада 2014 року № 97/ок "Про звільнення ОСОБА_3 з посади директора департаменту роботи з органами влади, зв'язків з громадськістю та міжнародної співпраці Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення".
 
Поновлено ОСОБА_3 на посаді директора департаменту роботи з органами влади, зв'язків з громадськістю та міжнародної співпраці Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення.
 
Стягнуто з Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення на користь ОСОБА_3 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу у розмірі 25 126,68 грн.
 
Допущено до негайного виконання рішення в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за один місяць.  
 
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.   
 
Рішенням Апеляційного суду Київської області від 15 лютого 2016 року рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.
 
В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 липня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_4, який діяв від імені ОСОБА_3, відхилено.
 
Рішення Апеляційного суду Київської області від 15 лютого 2016 року залишено без змін.
 
У квітні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до апеляційного суду із заявою про перегляд рішення Апеляційного суду Київської області від                  15 лютого 2016 року у зв'язку із нововиявленими обставинами, мотивуючи свою заяву тим, що 15 березня 2016 року набрало законної сили рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 грудня             2015 року, яким визнано протиправним та скасовано наказ Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення від 12 серпня 2014 року                         № 378 "Про скорочення штату і чисельності працівників Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення", на підставі якого її було звільнено з роботи.
 
Вважає встановлений рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 грудня 2015 року факт протиправності наказу                  № 378 нововиявленою обставиною, що не була і не могла бути відомою на час розгляду справи про її поновлення на роботі.
 
ОСОБА_3 просила переглянути та скасувати рішення Апеляційного суду Київської області від 15 лютого 2016 року у зв'язку з нововиявленими обставинами і залишити без змін рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 лютого 2015 року.
 
Рішенням Апеляційного суду Київської області від 18 квітня 2017 року заяву ОСОБА_3 про перегляд рішення Апеляційного суду Київської області від 15 лютого 2016 року у зв'язку з нововиявленими обставинами задоволено частково. Скасовано рішення Апеляційного суду Київської області від                        15 лютого 2016 року. Відхилено апеляційні скарги ОСОБА_3, Концернурадіомовлення, радіозв'язку та телебачення. Залишено без змін рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від                        23 лютого 2015 року.
 
Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що зазначена заявником обставина є нововиявленою у розумінні вимог пункту 1 частини другої статті 361 ЦПК України та підставою для скасування рішення  Апеляційного суду Київської області від 15 лютого 2016 року і апеляційного перегляду рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 лютого               2015 року за апеляційними скаргами ОСОБА_3 та Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення. 
 
Також суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано виходив з положень статей 40, 43, 44, 47, 49-1, 50, 52, 82, 94, 97, 139-144, 233, 235, 243-248 КЗпП України, статей 87, 88 ЦК України, статті             57 ГК України та задовольнив позовні вимоги про поновлення на роботі, виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу у зв'язку з незаконним звільненням та за час затримки виплати належних сум при звільненні, донарахування та виплату одноразових та щомісячних премій, вихідної допомоги, перерахунок середньої заробітної плати, донарахування виплати заробітної плати за вересень та листопад 2014 року, виплату безпідставно утриманих коштів.
 
У касаційній скарзі, поданій у травні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, представник Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення просить скасувати рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від              23 лютого 2015 року, рішення Апеляційного суду Київської області від                     18 квітня 2017 року та ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_3 у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що скасування наказу Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення від 12 серпня 2014 року                          № 378 "Про скорочення штату і чисельності працівників Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення" не є підставою для перегляду рішення суду у зв'язку з нововиявленими обставинами у розумінні                      статті 361 ЦПК України. Наказ від 12 серпня 2014 року № 378 був скасований після апеляційного перегляду 15 березня 2016 року, тобто після ухвалення судового рішення у даній справі, тому зазначена обставина є новою, а не нововиявленою обставиною, і не могла враховуватися судом при розгляді справи, оскільки на той момент ще не існувала.
 
Крім того, Концерн радіомовлення, радіозв'язку та телебачення зазначав, що оскаржив зазначені рішення судів щодо скасування наказу від                                12 серпня 2014 року № 378 у касаційному порядку. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від                     05 квітня 2014 року відкрито касаційне провадження № 6-6255ск17 та зупинено виконання рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 грудня 2015 року та ухвали Апеляційного суду Київської області від 13 березня 2017 року до закінчення касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_3, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17 до Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення про визнання протиправним та скасування наказу від 12 серпня 2014 року № 378. 
 
Також посилався на те, що хоча наказ від 12 серпня 2014 року № 378 скасований судом 13 березня 2017 року, при звільненні позивача у 2014 році та при розгляді даної справи у суді першої та апеляційної інстанцій цей наказ був чинним, законним та дійсним.
 
Окрім того, суд апеляційної інстанції вдався до переоцінки доказів та фактів, що вже були встановлені рішенням Апеляційного суду Київської області від  15 лютого 2016 року у даній справі, та не мають жодного відношення до перегляду рішення у зв'язку із нововиявленими обставинами.
 
Заперечення на касаційну скаргу позивач не подавала.
 
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
01 березня 2018 року справу передано до Верховного Суду.
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, оскільки зазначеним вимогам закону рішення апеляційного суду від 18 квітня 2017 року не відповідає.
 
Судами установлено, що ОСОБА_3 20 лютого 2013 року була прийнята на посаду заступника начальника юридичного відділу Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення.
 
29 листопада 2013 року ОСОБА_3 була переведена на посаду директора департаменту роботи з органами влади, зв'язків з громадськістю та міжнародної співпраці Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення.
 
Наказом Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення від                     12 серпня 2014 року № 378 передбачено з 12 листопада 2014 року скорочення штатної одиниці та виведення із штатного розпису посади директора департаменту роботи з органами влади, зв'язків з громадськістю та міжнародної співпраці Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення. ОСОБА_3 ознайомлена із цим наказом 15 вересня 2014 року. ОСОБА_3  було запропоновано роботу на підприємстві відповідно до її спеціальності на вільних посадах згідно з переліком вільних посад.
 
Згідно з актом від 15 вересня 2014 року ОСОБА_3 відмовилася від пропозиції переведення на іншу роботу.
 
Відповідно до подання від 23 жовтня 2014 року № 5036/1-08 Концерн радіомовлення, радіозв'язку та телебачення звернувся до первинної профспілкової організації Концерну з проханням про надання письмової згоди на звільнення директора департаменту роботи з органами влади, зв'язків з громадськістю та міжнародної співпраці ОСОБА_3 у зв'язку із скороченням штату та чисельності працівників концерну.
 
Наказом Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення від                      17 листопада 2014 року № 97/ок ОСОБА_3 звільнено з посади директора департаменту роботи з органами влади, зв'язків з громадськістю та міжнародної співпраці концерну у зв'язку із скороченням чисельності та штату працівників на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України.
 
Рішенням профспілкового комітету первинної профспілкової організації Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення від 21 листопада                2014 року відмовлено в наданні згоди на звільнення директора департаменту роботи з органами влади, зв'язків з громадськістю та міжнародної співпраці ОСОБА_3 у зв'язку із скороченням штату та чисельності працівників концерну.
 
На час звільнення ОСОБА_3 з посади, 17 листопада 2017 року, первинна профспілкова організація Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення у визначений законом строк не повідомила Концерн радіомовлення, радіозв'язку та телебачення про прийняте рішення щодо надання чи ненадання згоди на звільнення ОСОБА_3, тобто у розумінні положень частини 5 статті 43 КЗпП України фактично мала місце згода первинної профспілкової організації Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення на розірвання трудового договору з позивачем.
 
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від                23 лютого 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.
Визнано незаконним та скасовано наказ Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення від 17 листопада 2014 року № 97/ок "Про звільнення ОСОБА_3 з посади директора департаменту роботи з органами влади, зв'язків з громадськістю та міжнародної співпраці Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення".
Поновлено ОСОБА_3 на посаді директора департаменту роботи з органами влади, зв'язків з громадськістю та міжнародної співпраці Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення.
Стягнуто з Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення на користь ОСОБА_3 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу у розмірі 25 126,68 грн
 
Рішенням Апеляційного суду Київської області від 15 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 липня 2016 року, апеляційну скаргу Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення задоволено, апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково.
Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від                  23 лютого 2015 року в частині задоволення позовних вимог               ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу у зв'язку із звільненням, в частині допущення негайного виконання рішення суду та в частині стягнення судових витрат скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу у зв'язку із звільненням.
В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.
 
У квітні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до апеляційного суду із заявою про перегляд рішення Апеляційного суду Київської області від                  15 лютого 2016 року у зв'язку із нововиявленими обставинами, мотивуючи свою заяву тим, що 15 березня 2016 року набрало законної сили рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 грудня             2015 року, яким визнано протиправним та скасовано наказ Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення від 12 серпня  2014 року                       № 378 "Про скорочення штату і чисельності працівників Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення", на підставі якого її було звільнено з роботи.
 
Рішенням Апеляційного суду Київської області від 18 квітня 2017 року задоволено частково заяву ОСОБА_3 про перегляд рішення Апеляційного суду Київської області від 15 лютого 2016 року у зв'язку з нововиявленими обставинами. Скасовано рішення Апеляційного суду Київської області від 15 лютого 2016 року. Відхиленоапеляційні скарги ОСОБА_3, Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення. Залишено без змін рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 лютого 2015 року.
 
Задовольняючи частково заяву ОСОБА_3, суд апеляційної інстанції виходив з того, що зазначена заявником обставина є нововиявленою у розумінні вимог пункту 1 частини другої статті 361 ЦПК України та є підставою для скасування рішення Апеляційного суду Київської області               15 лютого 2016 року і апеляційного перегляду рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 лютого 2015 року за апеляційними скаргами ОСОБА_3 та Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення. 
 
Також суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано виходив з положень статей 40, 43, 44, 47, 49-1, 50, 52, 82, 94, 97, 139-144, 233, 235, 243-248 КЗпП України, статей 87, 88 ЦК України, статті             57 ГК України та задовольнив позовні вимоги про поновлення на роботі, виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу у зв'язку з незаконним звільненням та за час затримки виплати належних сум при звільненні, донарахування та виплату одноразових та щомісячних премій, вихідної допомоги, перерахунок середньої заробітної плати, донарахування та виплату заробітної плати за вересень та листопад 2014 року, виплату безпідставно утриманих коштів.
 
Проте з такими висновками суду погодитись не можна з таких підстав.
Відповідно до статті 361 ЦПК України2004 року рішення або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, а також судовий наказ можуть бути переглянуті у зв'язку з нововиявленими обставинами.
Пунктом 1 частини другої статті 361 ЦПК України2004 року визначено, що підставами для перегляду рішення, ухвали суду чи судового наказу у зв'язку з нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.
У пунктах 3, 4 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами» роз'яснено, що нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин (частина друга статті 361 ЦПК України).
Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктами                 1, 2 частини другої статті 361 ЦПК України, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов'язки осіб, які беруть участь у справі.
Для визначених пунктами 3, 4 частини другої статті 361 ЦПК України нововиявлених обставин необхідними умовами є те, що вони існували на час розгляду справи, але підстави виникли після ухвалення рішення у справі (зокрема, шляхом скасування судового рішення, яке стало підставою для його ухвалення), спростовують обставини, встановлені судом на час розгляду справи, та мають важливе значення для її розгляду. Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення.
Суд має право скасувати судове рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.
Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини.
Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими особам, які беруть участь у справі, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами.
Обставини, які виникли чи змінилися тільки після ухвалення судового рішення і не пов'язані з вимогою в цій справі, а тому не могли бути враховані судом при ухваленні судового рішення, є новими обставинами і можуть бути підставою для пред'явлення нової вимоги. Судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами.
Не можуть бути визнані нововиявленими нові обставини, тобто такі, що виникли після постановлення рішення, а також обставини, на які посилалась особа, яка брала участь у справі, у своїх поясненнях, в скарзі або які могли бути встановлені при з'ясуванні судом обставин у справі.
Підставами для перегляду рішення, ухвали суду чи судового наказу у зв'язку із нововиявленими обставинами, є: істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; встановлені вироком суду, що набрав законної сили, завідомо неправильний висновок експерта, завідомо неправильний переклад, фальшивість документів або речових доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного або необґрунтованого рішення; скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення рішення чи постановлення ухвали, що підлягають перегляду; встановлена Конституційним Судом України неконституційність закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом при вирішенні справи, якщо рішення суду не виконане.
Суд апеляційної інстанції не взяв до уваги роз'яснень пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 4 та не врахував, що обставини, встановлені рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від                    16 грудня 2015 року про визнання протиправним та скасування наказу Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення від 12 серпня 2014 року № 378 "Про скорочення штату і чисельності працівників Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення," виникли після ухвалення Києво-Святошинським районним судом Київської області рішення від 23 лютого 2015 року, і не могли бути враховані судом при ухваленні рішення, тому не є нововиявленими, а є новими обставинами, а відтак дійшов передчасного висновку про задоволення заяви ОСОБА_3
Процедура скасування остаточного судового рішення у зв'язку із нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним (рішення ЄСПЛ у справі «PRAVEDNAYA v. RUSSIA № 69529/01, § 27, 28, від 18 листопада 2004 року).
Також заслуговують на увагу доводи касаційної скарги про те, що на момент звільнення позивача у 2014 році та при розгляді справи у суді першої та апеляційної інстанцій наказ від 12 серпня 2014 року № 378 був чинним. 
Крім того, наказ Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення від           12 серпня 2014 року № 378 "Про скорочення штату і чисельності працівників Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення" був предметом дослідження у суді першої інстанції у порядку статті 212 ЦПК України                   2004 року. 
 
Таким чином, вимоги процесуального закону щодо розгляду заяви про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами апеляційним судом не дотримані.
 
Відповідно до частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.
 
Таким чином, судове рішення апеляційного суду відповідно до статті 411 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, під час розгляду якої суду належить урахувати викладене у цій постанові Верховного Суду, дати відповідну правову оцінку доказам та ухвалити судове рішення відповідно до установлених обставин і вимог закону. 
Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення  задовольнити частково.
Рішення Апеляційного суду Київської області від 18 квітня 2017 року скасувати.
Справу за заявою ОСОБА_3 про перегляд рішення Апеляційного суду Київської області від 15 лютого 2016 року у зв'язку з нововиявленими обставинами у справі за позовом ОСОБА_3 до Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу у зв'язку зі звільненням та за час затримки виплати належних сум при звільненні, донарахування та виплату одноразових і щомісячних премій, вихідної допомоги, перерахунок середньої заробітної плати, донарахування і виплату заробітної плати за вересень та листопад 2014 року, виплату безпідставно утриманих коштів, передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий   Судді | В. С. Висоцька   Н. О. Антоненко   А. О. Лесько   С. Ю. Мартєв   І. М. Фаловська