ПОСТАНОВА
Іменем України
Київ

05 червня 2018 року 
справа №2а-914/12/0970
адміністративне провадження №К/9901/3852/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
головуючого - Ханової Р.Ф.(суддя-доповідач)
суддів: Гончарової І.    А., Олендера І.    Я.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Приватного підприємства «Рембудсервіс-Газ» на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 02 квітня 2014 року у складі колегії суддів Онишкевича  Т.  В., Дяковича В.  П., Іщук Л.  П. у справі №  2а-914/12/0970 за адміністративним позовом Приватного підприємства «Рембудсервіс-Газ» до Державної податкової інспекції у м.  Івано-Франківську про скасування податкових повідомлень-рішень,

У С Т А Н О В И В:

У березні 2012 року Приватне підприємство «Рембудсервіс-Газ» (далі - Підприємство, платник податків, відповідач у справі) звернулося до Івано-Франківського окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції у м.  Івано-Франківську (далі - податковий орган, позивач у справі) про скасування податкових повідомлень-рішень від 23 лютого 2012 року №  0000562302, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 176  807 грн. і застосовано штрафні (фінансові) санкції у сумі 44  202 грн., та №  0000482302, яким збільшено суму податкового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 232  801 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції  у сумі 58  339 грн.

23 квітня 2012 року постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду позов задоволено частково, визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення від 23 лютого 2012 року за №0000562302 в частині нарахування Підприємству грошового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 174  838  грн. та в частині застосування штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 43  709  грн. 50 коп., а також №0000482302 в частині нарахування грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств в розмірі 218 548 грн. та в частині застосування штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 54 637 грн. 

Задовольняючи позовні вимоги в частині суд першої інстанції виходив з часткової протиправності спірних податкових повідомлень-рішень та підтвердження реальності господарських операцій з Товариством з обмеженою відповідальністю «Мертенс» рішенням суду, яке набрало законної сили.

02 квітня 2014 року постановою Львівського апеляційного адміністративного суду постанову суду першої інстанції скасовано та прийнято нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив з правомірності спірних податкових повідомлень-рішень, внаслідок не підтвердження реальності господарських операцій належними первинними документами податкового та бухгалтерського обліку. 

22 квітня 2014 року позивачем до Вищого адміністративного суду України подано касаційну скаргу, в якій він посилається на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме положень пункту 5.1, пункту 5.2.1, підпункту 5.3.1, підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підпункту 1.2 пункту 1, підпункту 2.1 пункту 2, пункту 2.15 та пункту 2.16 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №  88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05 червня 1995 року за №  168/704, підпункту 7.2.4 пункту 7.2, підпункту 7.4.1, підпункту 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», частину 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України. Скаржник доводить помилковість висновків суду апеляційної інстанції щодо нереальності господарських операцій, просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

24 квітня 2014 року ухвалою Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків касаційної скарги до 26 травня 2014 року (суддя - Пилипчук Н.  Г.).

23 травня 2014 року позивачем усунуто недоліки касаційної скарги в установлений судом строк.

27 травня 2014 року ухвалою Вищого адміністративного суду України відкрито касаційне провадження та витребувано з Івано-Франківського окружного адміністративного суду справу №  2а-914/12/0970.

28 жовтня 2015 року та 05 вересня 2016 року надійшли клопотання позивача про прискорення розгляду справи.

15 листопада 2016 року проведено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями (суддя - Усенко Є.  А.).

12 січня 2018 року матеріали касаційної скарги №К/9901/3852/18 передано до Верховного Суду.

15 січня 2018 року ухвалою Верховного Суду матеріали касаційної скарги прийнято до свого провадження та повторно витребувано з Івано-Франківського окружного адміністративного суду справу №  2а-914/12/0970.

Відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду не надходив, що не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Касаційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження відповідно до статті 345 Кодексу адміністративного судочинства України.

Верховний Суд, переглянувши постанову суду апеляційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, вбачає підстави для задоволення касаційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення не відповідає.

Суди першої та апеляційної інстанцій установили, що у лютому 2012 року податковим органом проведено планову виїзну перевірку Підприємства, серед іншого, з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів за період з 01 жовтня 2010 року по 30 вересня 2011 року, за результатами якої складено акт від 10 лютого 2012 року №  915/23-2/34077652 (далі - акт перевірки).

23 лютого 2012 року на підставі акта перевірки та згідно з підпунктом 54.3.2 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України прийнято спірні податкові повідомлення-рішення.

Податковим повідомленням-рішенням № 0000482302 за порушення підпунктів 4.1.1, 4.1.6 пункту 4.1 статті 4, пункту 5.1, підпункту 5.2.1, підпункту 5.3.1, підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5, підпункту 11.2.1 пункту 11.2 статті 11 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 22 травня 1997 року №  238/97-ВР, пункту 135.1, пункту 135.2, підпункту 135.4.1 пункту 135.4 статті 135, пункту 137.1 статті 137, пункту 138.1, пункту 138.4, пункту 138.5, пункту 138.8 статті 138, підпункту 138.8.1, підпункту 138.8.5 пункту 138.8 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України та ін. збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 232  801 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції  у сумі 58  339 грн.

Податковим повідомленням-рішенням №  №0000562302 збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 176  807 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції у сумі 44  202 грн.

Склад податкових правопорушень, покладених в основу прийняття спірних податкових повідомлень-рішень, доводиться податковим органом на підставі висновків про нереальність господарських операції платника податків з його контрагентом Товариством з обмеженою відповідальністю «Мертенс».

За результатом здійснення нереальних, на думку податкового органу, господарських операцій Підприємства з його контрагентом позивачу донараховано основного платежу з податку на прибуток у розмірі 218 548 грн., та застосовано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 54 637 грн., а також податок на додану вартість на суму 174 838 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 43 709,5 грн.
Позиція відповідача щодо нереальності спірних господарських операцій доводиться інформацією з системи автоматизованого співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні Державної податкової адміністрації України, за якою встановлено завищення податкового кредиту з податку на додану вартість Підприємством за жовтень - грудень 2010 року по взаєморозрахунках із Товариством з обмеженою відповідальністю «Мертенс» на суму 174 838 грн., а також тим, що договір, за яким понесено витрати, є за висновком податкового органу нікчемним, оскільки правочин суперечить моральним засадам суспільства та порушує публічний порядок, спрямований на заволодіння майном держави, дохідної частини бюджету.
Судами попередніх інстанцій, серед іншого, встановлено, що господарські відносини між позивачем та контрагентом, за результатом яких понесено витрати, що враховуються при визначенні податку на прибуток та сплаченого податку на додану вартість до складу податкового кредиту, виникли на підставі договорів підрядних робіт від 5 жовтня 2010 року №4-10/10, №12-10/10, від 11 жовтня 2010 року №6-10/10, від 02 листопада 2010 року №5-11/10, від 11 жовтня 2010 року №4-11/10, від 16 листопада 2010 року №5-11/10, від 02 грудня 2010 року №2-12/10, від 6 грудня 2010 року №6-12/10, від 7 грудня 2010 року №7-12/10, від 8 грудня 2010 року №8-12/10, від 09 грудня 2010 року №9-12/10, від 13 грудня 2010 року №13-12/10, та виконання поставки товару згідно накладної від 30 листопада 2010 року №М-00000019.
24 січня 2012 року рішенням Господарського суду Івано-Франківської області у справі №  5010/14/2012-18/1 у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Мертенс» до Підприємства про визнання недійсними цих же договорів відмовлено. Вказане судове рішення набрало законної сили 06 лютого 2012 року.
Касаційна скарга податкового органу підлягає перегляду в межах доводів та вимог відповідно до частини першої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відмовляючи у задоволенні позовним вимог, суд апеляційної інстанції дійшов  висновку про не підтвердження реальності господарських операцій належними первинними документами податкового та бухгалтерського обліку.

Верховний Суд вказує, що витрати для цілей формування податку на прибуток та податкового кредиту з податку на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належними і допустимими первинними документами податкового і бухгалтерського обліку, які відображають реальність господарських операцій позивача з контрагентами, і є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Верховний Суд вважає, що визнання під час перевірки податковим органом нікчемними правочинів знаходиться за межами здійснення ним контролю дотримання податкового законодавства. За наявності ознак нікчемності правочину, податкові органи мають право та повинні звертатися до судів з позовами про стягнення в доход держави коштів, отриманих по правочинах, здійснених з метою, що свідомо суперечить інтересам держави і суспільства, посилаючись на їх нікчемність, а не класти власний висновок в основу податкового правопорушення та визначати на цій підставі грошове зобов'язання. Зазначена позиція є усталеною, наведена постановою Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №9.

Реальність господарських операцій підтверджена рішенням Господарського суду Івано-Франківської області у справі №  5010/14/2012-18/1, яке набрало законної сили.

Відповідно до частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, що діяла на момент розгляду судами попередніх інстанцій) обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Верховний Суд не погоджується з висновком суду апеляційної інстанції щодо помилкового застосування судом першої інстанції статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки такий підхід суперечить принципу обов'язковості судових рішень.

Виходячи із зазначеного, Суд приходить до висновку, що судом апеляційної інстанції надано помилкову оцінку обставинам, що мають значення для адміністративної справи і в наслідок цього скасовано судове рішення, яке відповідає закону. 

Відповідно до частини першої статті 352 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 352, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Приватного підприємства «Рембудсервіс-Газ» задовольнити.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 02 квітня 2014 року у справі №  2а-914/12/0970 скасувати, залишити в силі постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2012 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                           Р.Ф.Ханова 

Судді:                                                                                                     І.А.Гончарова

                                                                                                    І.Я.Олендер