ПОСТАНОВА
Іменем України

07 червня 2018 року 
Київ
справа №680/363/17
адміністративне провадження №К/9901/37290/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Гімона М.М.,
суддів: Бучик А. Ю., Мороз Л.Л., 
розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Новоушицького районного суду Хмельницької області від 27 червня 2017 року (головуючий суддя - Польова В. Є.) та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 19 липня 2017 року (головуючий суддя - Драчук Т. О., судді - Полотнянко Ю. П., Загороднюк А. Г.) у справі № 680/363/17 за позовом ОСОБА_2 до Державної архітектурно-будівельної інспекції України про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,
В С Т А Н О В И В:
16 травня 2017 року позивач звернувся до Новоушицького районного суду Хмельницької області з позовом до Державної архітектурно-будівельної інспекції України, згідно якого просив скасувати постанову № 33 від 12.11.2015 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності, передбаченої частиною першої статті 188-42 Кодексу України про адміністративні правопорушення    (далі - КУпАП) та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 6800 гривень.

Ухвалою Новоушицького районного суду Хмельницької області від 27 червня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 19 липня 2017 року, вищезазначену позовну заяву залишено без розгляду, як таку, що подана з порушенням встановлених законом строків за відсутністю підстав для визнання причин пропуску цього строку поважними.

Залишаючи позов у цій справі без розгляду суд першої інстанції, з чим погодився апеляційний суд, дійшов висновку, що дійсно позивач, у зв'язку з перебуванням на амбулаторному лікуванні з 17.11.2015 року по 25.11.2015 року, пропустив встановлений законом строк для звернення до суду. Проте, зазначена причина не може бути поважною для звернення позивача до суду лише 16 травня 2017 року, тобто, через півтора року після закінчення вищезгаданого лікування. Оскільки будь-яких інших поважних причин пропуску строку для звернення до суду з позовом у цій справі позивач суду не повідомив, на підставі пункту 9 частини першої статті 155 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції діючій на день прийняття процесуального рішення, далі - КАС України), суд першої інстанції ухвалив рішення про залишення позову ОСОБА_2 без розгляду.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, позивача оскаржив їх в касаційному порядку. У своїй касаційній скарзі позивач, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення судами норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалите нове, яким поновити йому строк для звернення до суду з позовом у цій справі.

В обґрунтування касаційної скарги позивач зазначає, що поновленню підлягає строк на оскарження постанови, який складає 10 днів, тому поновленню підлягає пропущений строк з 13 по 23 листопада 2015 року, який ним був пропущений внаслідок амбулаторного лікування. Законодавством не встановлено строк, коли позивач має звертатись із заявою про поновлення строку для оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення, тому судами першої та апеляційної інстанції неправильно застосовано норми статті 289 КУпАП.

Від інших учасників справи відзивів на касацій скаргу не надійшло.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

З встановлених обставин справи вбачається, що позивач звернувся до суду з позовом у цій справі щодо оскарження постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності в порядку, визначеному КУпАП.

Відповідно до частини першої та абзацу першого частини третьої    статті 99 КАС України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 289 КУпАП, скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такої постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Згідно позовних вимог, позивач просить суд скасувати постанову відповідача по справі про адміністративне правопорушення передбаченого статтею 188-42 КУпАП від 12.11.2015 року.

Згідно частини першої статті 103 КАС України, перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Виходячи з наведеного, останнім днем для звернення з позовом у цій справі для позивача було 23.11.2015 року.

Проте, позов у цій справі подано до суду лише 16.05.2017 року, тобто зі значним пропуском строку встановленого для цього.

Відповідно до    статті 100 КАС України    адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала. Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.
Таким чином, обов'язковою умовою для залишення позову без розгляду, у зв'язку закінченням строків для подання його до суду, є відсутність поважних причин пропуску цього строку.

Як на єдину підставу для визнання поважних причин пропуску встановленого законом строку для звернення до суду з цим позовом, позивач посилається на амбулаторне лікування у період з 17.11.2015 року по 25.11.2015 року, що на його думку є достатнім, оскільки зазначений факт підтверджує його фізичну неможливість оскаржити рішення відповідача у встановлений законом строки, а саме у строк по 23.11.2015 року.

Дійсно, позивач правильно звертає увагу у касаційній сказі, що поновленню підлягає пропущений ним десятиденний строк, але ним не враховано, що він має довести поважність причин пропуску цього строку за весь час його фактичного прострочення, а саме, з 24.11.2015 року по 16.05.2017 року. Наведені позивачем підстави є підтвердження лише того, чому він не міг вчасно оскаржити рішення відповідача, проте не може бути об'єктивним підтвердженням того, чому він не звертався до суду з цим позовом на протязі більше півтора року, що заважало йому звернутись до суду раніше, які непереборні причини існували до фактичного звернення в суд.

Тому, касаційний суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій в частині відсутності підстав для визнання причин пропуску позивачем строку звернення до суду з цим позовом поважними.

Відповідно до пункту 9 частини 1    статті 155 КАС України, суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, якщо позовну заяву подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

Поряд, колегія суддів вважає за необхідне відзначити, що обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (Рішення Конституційного Суду України № 17-рп/2011 від 13 грудня 2011 року). Такі обмеження направленні на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що оскаржувані рішення судів у цій справі є правильними та законними, а тому підстави для їх скасування відсутні. 

На підставі наведеного та керуючись статтями 345, 350, 356 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу Новоушицького районного суду Хмельницької області від 27 червня 2017 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 19 липня 2017 року  у справі № 680/363/17 - без змін.
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач М. М. Гімон

Суддя                                                                                                  А. Ю. Бучик

Суддя                                                                                                  Л. Л. Мороз