П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 червня 2018 року
м. Київ
Справа № 800/369/17 (П/9901/255/18) 
Провадження № 11-258заі18
Велика Палата Верховного Суду у складі:
головуючого судді Князєва В. С.,
судді-доповідача Саприкіної І. В.,
суддів Антонюк Н. О., Бакуліної С. В., Британчука В. В., Гудими Д. А., Данішевської В. І., Золотнікова О. С., Кібенко О. Р., Лобойка Л. М., Лященко Н. П., Прокопенка О. Б., Рогач Л. І., Ситнік О. М., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю., Яновської О. Г.,
за участю:
секретаря судового засідання - Комісаренко В. Д., 
позивача - ОСОБА_3,
представника Вищої кваліфікаційної комісії суддів України - Бороха С. І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду (головуючий суддя Анцупова Т. О., судді: Гімон М. М., Коваленко Н. В., Кравчук В. М., Стародуб О. П.) від 15 лютого 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії, 
УСТАНОВИЛА:
У вересні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до Вищого адміністративного суду України з позовом, у якому просив: визнати протиправною бездіяльність Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (далі - ВККС; Комісія) щодо ненадання йому доступу до інформації згідно з його запитом від 08 серпня 2017 року; визнати протиправною бездіяльність ВККС щодо недотримання встановленого законом 5-денного строку надання інформації на запит про інформацію; зобов'язати відповідача надати доступ до інформації у повному обсязі.
Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 13 вересня 2017 року відкрито провадження в цій справі.
15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд і набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон № 2147-VIII), яким Кодекс адміністративного судочинства України (далі - КАС України) викладено в новій редакції. 
На підставі підп. 5 п. 1 розд. VII «Перехідні положення» КАС України (у редакції Закону № 2147-VIII) позовні заяви та апеляційні скарги на судові рішення в адміністративних справах, які подані до Вищого адміністративного суду України як суду першої або апеляційної інстанції та розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. 
Ураховуючи наведене вище, позовну заяву ОСОБА_3 було передано до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.
Рішенням Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 15 лютого 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.
Не погодившись із таким судовим рішенням з підстави порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги. 
Обґрунтовуючи наведені в апеляційній скарзі вимоги, ОСОБА_3 зазначає, що Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, як судом першої інстанції, не було досліджено всі докази та неповно встановлено обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
За правовою позицією Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, викладеною у спірному рішенні, ВККС надаючи відповідь на запит позивача від 08 серпня 2017 року, діяла на підставі, у межах повноважень і у спосіб, визначений Конституцією України та Законом України «Про доступ до публічної інформації».
Дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи та перевіривши матеріали справи, ВеликаПалата Верховного Суду встановила таке.
07 листопада 2016 року ВККС рішенням № 145/зп-16 оголосила конкурс на зайняття 120 вакантних посад суддів касаційних судів у складі Верховного Суду.
11 січня 2017 року ВККС рішенням № 2/зп-17 призначила кваліфікаційне оцінювання 653 кандидатів, допущених до участі у конкурсі на зайняття 120 вакантних посад суддів у складі Верховного Суду, зокрема ОСОБА_3
10 лютого 2017 року ВККС прийняла рішення № 47/вс-17 про допуск ОСОБА_3 до проходження кваліфікаційного оцінювання для участі у конкурсі на посаду судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, а її рішенням від 21 червня 2017 року № 131/вс-17 позивача визнано таким, що підтвердив здатність здійснювати правосуддя у Касаційному цивільному суді у складі Верховного Суду.
27 липня 2017 року розглянувши питання про результати кваліфікаційного оцінювання кандидата на посаду судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду ОСОБА_3, ВККС прийняла рішення № 440/вс-17, яким визнано позивача таким, що підтвердив здатність здійснювати правосуддя у Касаційному цивільному суді у складі Верховного Суду та визначено, що за результатами кваліфікаційного оцінювання кандидат на посаду судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду ОСОБА_3 набрав 572 бала.
Рішенням Комісії від 27 липня 2017 року № 79/зп-17 затверджено рейтинг кандидатів на зайняття 30 вакантних посад суддів, зокрема, у Касаційному цивільному суді у складі Верховного Суду в межах конкурсу, оголошеного рішенням ВККС від 07 листопада 2016 року № 145/зп-16. Згідно Додатку 4 до цього рішення ОСОБА_3 у рейтингу кандидатів зайняв 93 позицію.
08 серпня 2017 року позивач звернувся до Комісії із інформаційним запитом, у якому, керуючись ст. 10, 19, 20, 21 Закону України від 13 січня 2011 року № 2939-VI «Про доступ до публічної інформації» (далі - Закон № 2939-VI), просив надати йому наступну інформацію: 1) рівень рейтингової оцінки кандидата на посаду судді Верховного Суду Гуйвана П. Д. окремо по всім критеріям, визначених у п. 5 глави 6 Положення про порядок та методологію кваліфікаційного оцінювання, показники відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення, затвердженого рішенням ВККС від 03 листопада 2016 року № 143/зп-16 (далі - Положення № 143/зп-16); 2) за кожною з рейтингових позицій, визначених у п. 1, посилання на визначені законом підстави ухвалення або мотивів, з яких ВККС України дійшла відповідних висновків.
Листом від 29 серпня 2017 року № 21-4581/17 Комісія повідомила позивача, що згідно з її рішенням від 27 липня 2017 року № 79/зп-17 за результатами участі в конкурсі на зайняття вакантної посади судді у Касаційному цивільному суді у складі Верховного Суду, оголошеного 07 листопада 2016 року, він зайняв 93 позицію рейтинга та вказала, що результати кваліфікаційного оцінювання із зазначенням кількості балів за кожним критерієм визначено рішенням ВККС від 27 липня 2017 року № 440/вс-17. Також до вказаного листа було додано копії рішень ВККС, а саме: від 21 червня 2017 року № 131/вс-17 щодо підтвердження здатності здійснювати правосуддя у Касаційному цивільному суді у складі Верховного Суду; від 27 липня 2017 року № 440/вс-17 про визначення результатів кваліфікаційного оцінювання кандидата; від 27 липня 2017 року № 79/зп-17 щодо затвердження рейтингів кандидатів.
Вважаючи, що відповідь відповідача на його інформаційний запит від 08 серпня 2017 року є неповною та не містить запитуваної ним інформації, ОСОБА_3 звернувся до суду із адміністративним позовом за захистом порушених, на його думку, прав та інтересів.
Дослідивши доводи апеляційної скарги та надані на противагу їм аргументи ВККС, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) установлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Рішенням Європейського суду з прав людини від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» встановлено: «Ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов'язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами».
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1 Закону № 2939-VI публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.
Згідно зі ст. 3 цього Закону право на доступ до публічної інформації гарантується обов'язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом (…).
За приписами ст. 14 Закону № 2939-VI розпорядники інформації зобов'язані, зокрема, надавати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об'єктивність наданої інформації.
Як убачається з матеріалів справи та установлено судом, у листі від 29 серпня 2017 року № 21-4581/17 Комісія надала позивачу копію  її рішення від 27 липня 2017 року № 440/вс-17, де зазначено, що ОСОБА_3 за результатами кваліфікаційного оцінювання як кандидат на посаду судді Верховного Суду набрав 572 бали, з яких: 309 балів - за критерієм компетентності (професійної, особистої, соціальної), 130 балів - за критерієм професійної етики та 133 бали - за критерієм доброчесності. Вказане рішення у відповідності до Положення № 143/зп-16 містить посилання на відповідні показники, що були враховані при оцінюванні позивача, а також підстави і мотиви його прийняття.
Обґрунтовуючи свою позицію, ОСОБА_3 зазначає про протиправне обмеження його у доступі до інформації, яка стосується його особисто, що є порушенням вимог Закону № 2939-VI. Позивач вважає, що запитувана ним інформація щодо його кваліфікаційного оцінювання як кандидата на посаду судді Верховного Суду має бути надана йому окремо «по всіх критеріях», визначених у п. 5 глави 6 Положення № 143/зп-16 з посиланням на мотиви, з яких ВККС дійшла відповідних висновків.
Велика Палата Верховного Суду не погоджується з такою позицією з огляду на таке.
Статтею 83 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VIII) визначено, що кваліфікаційне оцінювання проводиться ВККС з метою визначення здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді за визначеними законом критеріями, а саме: 1) компетентність (професійна, особиста, соціальна тощо); 2) професійна етика; 3) доброчесність. Порядок та методологія кваліфікаційного оцінювання, показники відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення затверджуються ВККС.
Відповідно до п. 1, 2 глави 6 Положення № 143/зп-16 передбачено, що встановлення відповідності судді (кандидата на посаду судді) критеріям кваліфікаційного оцінювання здійснюється членами Комісії за їх внутрішнім переконанням відповідно до результатів кваліфікаційного оцінювання. Показники відповідності судді (кандидата на посаду судді) критеріям кваліфікаційного оцінювання досліджуються окремо один від одного та у сукупності.
Пункт 5 Глави 6 цього Положення визначено оцінювання критеріїв, а саме:
5.1. Критерії компетентності:
5.1.1.Професійна компетентність (за показниками, отриманими під час іспиту) - 300 балів, з яких:
5.1.1.1. Рівень знань у сфері права, у тому числі рівень практичних навичок та умінь у правозастосуванні - 90 балів.
5.1.1.2. Уміння та навички проведення судових засідань та ухвалення судових рішень - 120 балів.
5.1.1.3. Ефективність здійснення суддею правосуддя або фахова діяльність для кандидата на посаду судді - 80 балів.
5.1.1.4. Діяльність щодо підвищення фахового рівня - 10 балів.
5.1.2. Особиста компетентність - 100 балів.
5.1.3. Соціальна компетентність - 100 балів.
5.2. Критерій професійної етики - 250 балів, з яких:
5.2.1. Морально-психологічні якості - 100 балів.
5.2.2. Інші показники - 150 балів.
Цей критерій оцінюється у 0 балів за наявності доказів невідповідності судді (кандидата на посаду судді) вимогам професійної етики.
5.3. Критерій доброчесності - 250 балів, з яких:
5.3.1. Інтегративність - 100 балів.
5.3.2. Інші показники - 150 балів
Цей критерій оцінюється у 0 балів за наявності доказів невідповідності судді (кандидата на посаду судді) вимогам до доброчесності.
За результатами кваліфікаційного оцінювання Комісія ухвалює одне із таких рішень: (…) рішення про підтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді (…). Рішення Комісії, ухвалене за результатами кваліфікаційного оцінювання, складається із вступної, описової, мотивувальної і резолютивної частин. У мотивувальній частині рішення зазначаються отримані суддею (кандидатом на посаду судді) бали з оцінювання відповідних критеріїв, відомості про загальну кількість балів за результатами кваліфікаційного оцінювання, посилання на визначені Законом підстави його ухвалення або мотиви, з яких Комісія дійшла таких висновків. У разі наявності висновку Громадської ради доброчесності про невідповідність судді (кандидата на посаду судді) критеріям професійної етики та доброчесності у мотивувальній частині також зазначаються мотиви його прийняття або відхилення. (п. 32, 34 розд. ІІІ Положення № 143/зп-16).
Аналізуючи викладене, убачається, що ані Закон № 1402-VIII, ані Положення № 143/зп-16 обов'язку щодо прийняття ВККС рішень з фіксуванням проміжних балів щодо оцінювання кандидатів на посаду судді Верховного Суду за показниками, визначеними у п. 5 Глави 6 цього Положення, не передбачають.
Водночас з пояснень представника ВККС встановлено, що документальне оформлення (фіксація) додаткових показників Комісією не здійснювалось.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 22 Закону № 2939-VI розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту, якщо він не володіє і не зобов'язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит. Відтак, не може бути задоволений запит, для відповіді на який необхідно створити нову інформацію, крім випадків, коли розпорядник інформації не має запитуваної інформації, але зобов'язаний нею володіти.
Крім того, ВеликаПалата Верховного Суду звертає увагу на те, що запитувана позивачем інформація щодо рівня рейтингової оцінки кандидата на посаду судді Верховного Суду Гуйвана П. Д. окремо за всіма додатковими показниками, визначеними у п. 5 Глави 6 Положення № 143/зп-16 з посиланням за кожною з рейтингових позицій на визначені законом підстави ухвалення або мотивів, з яких ВККС дійшла відповідних висновків, не характеризується такою ознакою публічної інформації як те, що вона повинна бути заздалегідь зафіксованою будь-якими засобами та на будь-яких носіях, оскільки ВККС така інформація документально не фіксувалася, а Закон № 1402-VIII та Положення № 143/зп-16 не передбачають для ВККС відповідного обов'язку.
Підсумовуючи вищевикладене, Велика Палата Верховного Суду приходить до висновку, що на запит ОСОБА_3 від 08 серпня 2017 року ВККС правомірно надала йому копію рішення Комісії від 27 липня 2017 року № 440/вс-17. При цьому мотивування додаткових показників з урахуванням внутрішнього переконання кожного члена ВККС та Комісії в цілому Законом № 1402-VIII та Положенням № 143/зп-16не передбачено. 
Таким чином, Велика Палата Верховного Суду погоджується з твердженнями суду першої інстанції, що ВККС було належним чином виконано обов'язок щодо забезпечення доступу позивача до інформації стосовно його кваліфікаційного оцінювання.
Що стосується позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності ВККС при недотриманні встановленого законом 5-денного строку надання інформації на його запит, ВеликаПалата Верховного Суду звертає увагу, що Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду ухвалою від 15 лютого 2018 року закрив провадження у цій частині, виділивши її в окреме провадження, що є предметом апеляційного перегляду в іншій справі, а тому у Великої Палати Верховного Суду відсутні правові підстави для розгляду таких вимог при вирішенні даної апеляційної скарги. 
З огляду на зазначене вище, Велика Палата Верховного Суду не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм процесуального права, правові висновки Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду скаржником не спростовані.
Ураховуючи викладене та керуючись ст. 242, 266, 315, 316, 322 КАС України, Велика Палата Верховного Суду
ПОСТАНОВИЛА :
Апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 15 лютого 2018 року - залишити без задоволення.
Рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 15 лютого 2018 року - залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуючий суддя:                                                                                   В. С. Князєв
Суддя-доповідач:                                                                                      І. В. Саприкіна
Судді:                                      
Н. О. Антонюк Н. П. Лященко
С. В. Бакуліна О. Б. Прокопенко
В. В. Британчук     Л. І. Рогач
Д. А. Гудима   О. М. Ситнік
В. І. Данішевська О. С. Ткачук
О. С. Золотніков В. Ю. Уркевич
О. Р. Кібенко О. Г. Яновська
                                      Л. М. Лобойко