Постанова
Іменем України
 
25 липня 2018 року
м. Київ
 
справа № 362/2992/17
провадження № 61-32378св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:  
 
головуючого - Стрільчука В. А.,
суддів: Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Погрібного С. О., Усика Г. І.,
 
учасники справи:
позивач - Васильківський міськрайонний центр зайнятості,
представник позивача - Семенченко ОлесяМиколаївна,  
відповідач - ОСОБА_5,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Васильківського міськрайонного центру зайнятості на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 30 червня 2017 року у складі судді Корнієнка С. В. та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 25 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: Ігнатченко Н. В., Кулішенка Ю. М., Сушко Л. П., 
 
ВСТАНОВИВ:
 
У  червні 2017 року Васильківський міськрайонний центр зайнятості звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення незаконно отриманої допомоги.    
 
Позов мотивовано тим, що під час розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення, яке здійснювалося відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» встановлено, що відповідач, перебуваючи на обліку в центрі зайнятості як безробітна з 26 листопада 2013 року та одержуючи допомогу побезробіттю, перебувала у трудових відносинах з ТОВ «Ясенсвіт», що підтверджується цивільно-правовим договором від 28 листопада 2013 року та отримала грошову винагороду в розмірі 277,60 грн. 03 листопада 2016 року відповідача було ознайомлено з вимогою сплатити суму незаконно отриманої допомоги по безробіттю, однак вказана вимога залишилась невиконаною відповідачем. 
 
Враховуючи викладене, Васильківський міськрайонний центр зайнятості просив стягнути із ОСОБА_5 незаконно отриману допомогу по безробіттю в сумі 25 822,41 грн.    
 
Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 30 червня 2017 року в задоволенні позову Васильківського міськрайонного центру зайнятості відмовлено. 
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відсутні правові підстави для задоволення позову, оскільки допомога по безробіттю позивачеві була призначена після фактичного припиненню нею трудових відносин з ТОВ «Ясенсвіт». 
 
Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 25 жовтня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.  
 
Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що судом першої інстанції не було допущено неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права. 
 
У касаційній скарзі, поданій 04 грудня 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Васильківський міськрайонний центр зайнятості, просить судові рішення першої та апеляційної інстанцій скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
 
Касаційна скарга обґрунтована тим, що судами попередніх інстанції не враховано, що після звернення до центру зайнятості та реєстрації відповідача, як безробітної особи з 26 листопада 2013 року, остання в період з 28 по 30 листопада 2013 року  за цивільно-правовим договором з ТОВ «Ясенсвіт» виконувала роботу за що отримала дохід у розмірі 277,60 грн, про що не повідомила центр зайнятості, у зв'язку з чим незаконно отримувала допомогу по безробіттю.   
 
06 грудня 2017 року суддею Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження.
 
Статтею 388 ЦПК України, в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд. 
 
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
01 червня 2018 року вказану справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.
 
Відзив на касаційну скаргу до суду касаційної інстанції не надходив. 
 
Ухвалою Верховного Суду від 11 липня 2018 року справу № 362/2992/17 за позовом Васильківського міськрайонного центру зайнятостідо ОСОБА_5 про стягнення незаконно отриманої допомоги призначено до судового розгляду.    
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Судові рішення відповідають вимогам статей 213, 214, 314, 315 ЦПК України у редакції чинній на момент ухвалення оскаржуваних рішень, щодо законності та обґрунтованості.
 
Судами попередніх інстанцій установлено, що ОСОБА_5 була зареєстрована у Васильківському міськрайонному центрі зайнятості, як особу, що шукає роботу та надано статус безробітної з 26 листопада 2013 року. 
 
Вказані обставини підтверджуються власноручно підписаною заявою ОСОБА_5, в якій, зокрема, вона підтвердила, що через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, у тому числі не забезпечує себе роботою самостійно. 
 
Актом розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення від 22 липня 2016 року № 40 установлено, що ОСОБА_5, перебуваючи на обліку у Васильківському міськрайонному центрі зайнятості як безробітна, у період з 28 листопада 2013 року по 30 листопада 2013 року виконувала роботи по сортуванню яєць за цивільно-правовим договором від 28 листопада 2013 року № 28/11/2013/02, укладеним між нею та ТОВ «Ясенсвіт» та отримала грошову винагороду в розмірі 277,60 грн.
 
На підставі вказаного акту та відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» ОСОБА_5 ознайомлено з претензією Васильківського міськрайонного центру зайнятості від 03 листопада 2016 року, якою запропоновано ОСОБА_5 терміново повернути виплачену їй допомогу по безробіттю в сумі  25 822,41 грн.
 
Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про зайнятість населення» безробітною є особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи.
 
Пунктом 8 частини першої статті 45 Закону України «Про зайнятість населення» передбачено, що реєстрація безробітного в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, припиняється, зокрема у разі: встановлення факту подання особою недостовірних даних та документів, на підставі яких було прийнято рішення про надання їй статусу безробітного, призначення (виплати) матеріального забезпечення на випадок безробіття та надання соціальних послуг.
 
Згідно із частиною другою статті 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг.
 
Відповідно до частини третьої статті 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.
 
Частиною першою статті 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
 
Згідно з пунктом першим частини першої статті 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті  заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.
 
Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати.
 
З урахуванням викладеного суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав, передбачених частиною третьою статті 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та статтею 1212 ЦК України, для стягнення з відповідача виплаченої їй допомоги по безробіттю. При цьому судами правильно зазначено про відсутність недобросовісності з боку відповідача, оскільки ОСОБА_5 при зверненні до Васильківського міськрайонного центру зайнятості надала достовірну інформацію та документи, на підставі яких було прийнято рішення про надання їй статусу безробітної (26 листопада 2013 року), а виплата допомоги по безробіттю була призначена (03 грудня 2013 року) після припинення нею відносин з ТОВ «Ясенсвіт» (з 28 по 30 листопада 2013 року).  
 
Доводи заявника в касаційній скарзі про те, що судами не надано належної оцінку тому, що відповідач після того, як її було зареєстровано, як безробітну, уклала цивільно-правовий договір з ТОВ «Ясенсвіт», згідно з яким виконувала роботу та отримувала дохід, однак умисно не повідомила про це центр зайнятості, що відповідно до статті 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» є підставою для стягнення з неї суми виплаченої допомоги по безробіттю, є безпідставними з огляду на наступне. 
 
В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8 Конституції України). Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України в редакції, чинній на час розгляду справи).
 
Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України, забезпечуючи при цьому верховенство права, а судді - керуючись відповідним принципом (частина перша статті 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07липня 2010 року № 2453-VI в редакції, що була чинною на час розгляду справи судами першої й апеляційної інстанцій; частина перша статті 47 цього Закону в редакції, що була чинною на час розгляду справи судом першої інстанції; частина перша статті 48 зазначеного Закону у редакції, чинній на час розгляду справи судом апеляційної інстанції).
 
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VI в редакції, що була чинною на час розгляду справи судами першої й апеляційної інстанцій; стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII).
 
Одним з елементів верховенства права є дотримання прав людини, зокрема права сторони спору на представлення її позиції та права на справедливий судовий розгляд (пункти 41 і 60 Доповіді «Верховенство права», схваленої Венеційською Комісією на 86-му пленарному засіданні, м. Венеція, 25-26 березня 2011 року).
 
Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.
 
Ідея справедливого судового розгляду передбачає здійснення судочинства на засадах рівності та змагальності сторін.
 
Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судами першої й апеляційної інстанцій, суд зобов'язаний здійснювати правосуддя на засадах рівності учасників цивільного процесу перед законом і судом незалежно від будь-яких ознак.
 
Згідно зі статтею 10 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судами першої й апеляційної інстанцій, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони й інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
Рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу та докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Домбо БегеерБ.В. проти Нідерландів» («Dombo Beheer B. V. v. the Netherlands») від 27 жовтня 1993 року, заява № 14448/88, § 33).
 
Отже, Верховний Судвважає за необхідне зазначити, що хоча відповідач і не повідомила центр зайнятості про укладення нею з ТОВ «Ясенсвіт» цивільно-правової угоди, згідно з якою вона виконувала роботу в період з 28 по 30 листопада 2013 року та отримала дохід в сумі 277,60 грн, це не свідчить про її недобросовісність та наявність підстав для стягнення з неї допомоги по безробіттю в розмірі 25 822,41 грн, яка була їй виплачена за період з 03 грудня 2013 року по 27 листопада 2014 року.  
 
За встановлених обставин Верховний Суд визнає доводи касаційної скарги недостатньо обґрунтованими для того, щоб визнати справедливим та обґрунтованим висновок про необхідність скасування судових рішень, ухвалених у справі, й постановлення нового рішення про задоволення позову.
 
Згідно із частиною другою статті 410 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань. 
 
Верховний Суд встановив, що оскаржувані судові рішення першої та апеляційної інстанцій ухвалені з додержанням норм матеріального права, а доводи касаційної скарги їх висновків не спростовують, на законність ухвалених судових рішень не впливають. 
 
Частиною першої статті 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
 
Керуючись статями 409, 410, 416  ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду  
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу Васильківського міськрайонного центру зайнятості залишити без задоволення.
 
Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 30 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 25 жовтня 2017 року залишити без змін. 
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                  В. А. Стрільчук 
 
Судді :                                                                                             В. О. Кузнєцов
 
                                                                                                          А.С. Олійник
 
                                                                                                          С.О. Погрібний
 
                                                                                                          Г.І. Усик