Постанова
Іменем України
 
06 червня 2018 року
м. Київ
справа № 303/7417/16-ц
провадження № 61-5516св18
 
головуючого - Червинської М. Є.,
суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Крата В. І. (суддя-доповідач), Курило В. П.,
 
учасники справи:
позивач -ОСОБА_2,
відповідач - ОСОБА_3,
особа, яка не брала участі у справі - ОСОБА_4,
 
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4, яка підписана представником ОСОБА_5, на ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 26 жовтня 2017 року у складі суддів: Собослой Г. Г., Бисаги Т. Ю., Фазикош Г. В.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У грудні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів.
 
Позовна заява мотивована тим, що 28 січня 1978 року ОСОБА_2 уклала шлюб із ОСОБА_3 і від даного шлюбу у них народився син - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Позивач ОСОБА_2 є пенсіонеркою, хворіє, потребує додаткових матеріальних витрат. Син, ОСОБА_3, матеріально забезпечений, але будь-якої допомоги їй не надає.
 
Посилаючись на вказані обставини позивач просила стягнути на її користь із ОСОБА_3 аліменти у розмірі 1/3 частини від всіх його видів заробітку.
 
Заочним рішення Мукачівського міськрайонного суду від 23 лютого 2017 року позов задоволено. Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 07 грудня 2016 року. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Мукачівського УДКСУ Закарпатської області 551,20 грн. 
 
Представником ОСОБА_4, яка діє в інтересах своїх неповнолітніх дітей (ОСОБА_6 та ОСОБА_3), ОСОБА_5 подано апеляційну скаргу про скасування рішення Мукачівського міськрайонного суду від 23 лютого 2017 року, як такого, що порушує інтереси та права малолітніх дітей. При цьому вказувалося, що позивач не потребує матеріальної допомоги взагалі, оскільки є суб'єктом підприємницької діяльності та отримувала і отримує чималі доходи, а єдиною метою звернення до суду є позбавлення можливості матері дітей її сина отримувати аліменти на утримання дітей або зменшити розмір аліментів.
 
Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 26 жовтня 2017 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4, яка діє в інтересах своїх неповнолітніх дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_3, на заочне рішення Мукачівського міськрайонного суду від 23 лютого 2017 року закрито.
 
Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що при поданні апеляційної скарги особою, яка не має передбаченого статтею 292 ЦПК (в редакції, чинній на момент постановлення ухвали) права на апеляційне оскарження, у тому числі особою, яка не брала участі у справі, про права та обов'язки якої суд першої інстанції питання не вирішував, суддя постановляє ухвалу про відмову в прийнятті апеляційної скарги. Якщо зазначені обставини будуть встановлені після прийняття апеляційної скарги до розгляду, апеляційний суд постановляє ухвалу про закриття апеляційного провадження у справі за такою скаргою.
 
У листопаді 2017 року ОСОБА_4 звернулась із касаційною скаргою, яка підписана представником ОСОБА_5 на заочне рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 лютого 2017 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 26 жовтня 2017 року, у якій просить оскаржені рішення скасувати прийняти нове рішення про відмову у задоволені позову.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що рішення судів порушують інтереси та права малолітніх дітей, позивач не потребує матеріальної допомоги взагалі, оскільки є суб'єктом підприємницької діяльності та отримувала і отримує чималі доходи, а єдиною метою звернення до суду було позбавлення можливості матері дітей її сина отримувати аліменти на утримання дітей або зменшити розмір аліментів.
 
Ухвалою Верховного Суду від 02 лютого 2018 року відмовлено у відкритті касаційного провадження в частині оскарження заочного рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання матері.
 
Ухвалою Верховного Суду від 02 лютого 2018 року відкрито касаційне провадження у справі в частині оскарження ухвали апеляційного суду Закарпатської області від 26 жовтня 2017 року.
 
У березні 2018 року ОСОБА_2 подала до суду відзив на касаційну скаргу, підписаний представником ОСОБА_7, у якому просила касаційну скаргу відхилити, а оскаржену ухвалу залишити без змін. Відзив на касаційну скаргу мотивований тим, що: на момент звернення з позовом ОСОБА_4 ще не подала позов про стягнення аліментів; рішеннями судів не вирішувались питання про права та обов'язки ОСОБА_4;  ОСОБА_4 сама вчиняє ряд дій щоб отримувати якнайбільше від відповідача; посилання на можливий вплив рішень судів на справу про аліменти є припущенням і не може прийматися судом до уваги.
 
У березні 2018 року ОСОБА_3 подав до суду відзив на касаційну скаргу, підписаний представником ОСОБА_8, в якому просив касаційну скаргу відхилити, а оскаржену ухвалу залишити без змін. У відзиві вказується, що: касаційна скарга ґрунтується на припущення; відповідач і так постійно перераховує кошти на утримання дітей; оскарженим рішенням права та обов'язки неповнолітніх дітей не порушуються.
 
Ухвалою Верховного Суду від 24 травня 2018 року справа призначена до судового розгляду.
 
Колегія суддів приймає аргументи, які викладені у касаційній скарзі, з таких мотивів.
 
При закритті апеляційного провадження апеляційний суд зробив висновок, що між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 існує спір щодо визначення місця проживання дітей: ОСОБА_3, ОСОБА_6, який не вирішено судом та не визначено місце проживання дітей із матір'ю або із батьком, або когось одного з дітей із матір'ю, а іншої дитини із батьком та оспорюваним рішенням порушуються інтереси та права обох малолітніх дітей, як зазначено в апеляційній скарзі не ґрунтується на вимогах закону та матеріалах справи. 
 
Колегія суддів не погоджується із цим висновком апеляційного суду з таких підстав.
 
Європейський суд з прав людини вказує, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції, якщо апеляційне оскарження існує в національному правовому порядку, держава зобов'язана забезпечити особам під час розгляду справи в апеляційних судах, в межах юрисдикції таких судів, додержання основоположних гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції, з урахуванням особливостей апеляційного провадження, а також має братись до уваги процесуальна єдність судового провадження в національному правовому порядку та роль в ньому апеляційного суду. «Право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленого метою (VOLOVIK v. UKRAINE, N 15123/03, § 53, 55, ЄСПЛ, від 6 грудня 2007 року).
 
Згідно частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів, зокрема, враховується: наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
 
У частині першій статті 205 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін.
 
У заочному рішенні Мукачівського міськрайонного суду від 23 лютого 2017 року при задоволенні позову ОСОБА_2 про стягнення аліментів на підставі статей 202 - 205 СК України суд зробив висновок, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.
 
Зміст статті 292 ЦПК України (у редакції, чинній на момент постановлення оскарженої ухвали апеляційним судом) свідчить про те, що право на апеляційне оскарження мають особи, які не брали участі у справі, проте ухвалене судове рішення стосується їх інтересів або завдає їм шкоди, що виражається у несприятливих для них наслідках чи обмежує їх права.
 
Таким чином, заочне рішення Мукачівського міськрайонного суду від 23 лютого 2017 року стосується інтересів неповнолітніх дітей відповідача, оскільки факти, встановлені цим рішенням суду, набувають преюдиційного значення під час вирішення спору про визначення розміру аліментів на дітей. 
 
Тому при закритті апеляційного провадження апеляційний суд зробив передчасний висновок про відсутність у ОСОБА_4, яка діє в інтересах своїх неповнолітніх дітей (ОСОБА_6 та ОСОБА_3), права на апеляційне оскарження, що призвело до обмеження реалізації права на апеляційне оскарження судового рішення.
 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). 
 
Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржена ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права. У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 26 жовтня 2017 року скасувати та передати справу до апеляційного суду Закарпатської області для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.
 
Керуючись статтями 400, 406, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_4, яка підписана представником ОСОБА_5, задовольнити.
 
Ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 26 жовтня 2017 року скасувати.
 
Передати справу № 303/7417/16-ц до апеляційного суду Закарпатської області для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                     М. Є. Червинська 
 
Судді:                                                                                               Н. О. Антоненко
 
В. І. Журавель
 
                                                                                               В.І. Крат
 
                                                                                                В.П. Курило