П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
31 травня 2018 року 
м. Київ 
 
Справа № 800/648/16
Провадження № 11-235заі18
 
ВеликаПалата Верховного Суду у складі:
головуючого судді-доповідача Князєва В. С.,
суддів: Бакуліної С. В., Британчука В. В., Золотнікова О. С., Кібенко О. Р., Лобойка Л. М., Лященко Н. П., Прокопенка О. Б., Рогач Л. І., Саприкіної І. В., Ситнік О. М., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю., Яновської О. Г.,
 
за участю секретаря судового засідання Орєшко Ю. О.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_3,
представник відповідача - СклярукЮ. В.,
 
розглянула в судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Вищої ради правосуддя про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії
за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 31 січня 2018 року (судді Хохуляк В. В., Васильєва І. А., Пасічник С. С., Юрченко В. П., Ханова Р. Ф.),
 
У С Т А Н О В И Л А :
ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Вищої ради правосуддя (далі - ВРП), у якому просив: визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невирішення питання про призначення ОСОБА_3 на посаду судді Запорізького окружного адміністративного суду; визнати протиправною бездіяльність ВРП по невнесенню Президенту України подання про призначення ОСОБА_3 на посаду судді Запорізького окружного адміністративного суду; зобов'язати ВРП внести Президенту України подання про призначення ОСОБА_3 на посаду судді Запорізького окружного адміністративного суду; стягнути з ВРП моральну шкоду у розмірі 150 000 грн.
На обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що відповідач протиправно не розглянув матеріали та не вніс подання про призначення його на посаду судді Запорізького окружного адміністративного суду, які були повернуті Адміністрацією Президента України, хоча він повністю відповідає вимогам до кандидата на посаду судді, що закріплені в частині третій статті 127 Конституції України та в частині першій статті 69 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-ІІІ «Про судоустрій і статус суддів».
Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду рішенням від 31 січня 2018 року у задоволенні позову відмовив.
Позивач із таким рішенням не погодився та подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, порушує питання про скасування зазначеного судового рішення та прийняття нового - про задоволення позову.
На обґрунтування своїх доводів апелянт зазначає, що він здобув право на доступ до професії судді у встановлений законом спосіб. Це право гарантоване Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція), іншими нормами міжнародного права і підтверджується практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ). Однак ВРП застосувала положення, які звужують таке право позивача.
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу позивача, у якому просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. На переконання ВРП, суд повно встановив обставини у справі та надав їм правильну юридичну оцінку, доводи ж апелянта є необґрунтованими та не спростовують висновків суду попередньої інстанції про відмову у задоволенні позову.
В судовому засіданні 31 травня 2018 року позивач підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити з наведених у ній мотивів. Представник відповідача заперечив проти апеляційної скарги та просив залишити оскаржуване судове рішення без змін.
Як установив суд першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 01 грудня 2015  року Вища кваліфікаційна комісія суддів України (далі - ВККС) внесла рекомендацію до Вищої ради юстиції (далі - ВРЮ) про призначення ОСОБА_3 на посаду судді Запорізького окружного адміністративного суду.
15 вересня 2016 року ВРЮ прийняла рішення № 2277/0/15-16 про внесення подання Президентові України про призначення ОСОБА_3 на посаду судді Запорізького окружного адміністративного суду вперше.
23 вересня 2016 року ВРЮ внесла Президенту України подання про призначення суддів місцевих загальних судів, зокрема ОСОБА_3 на посаду судді Запорізького окружного адміністративного суду строком на п'ять років. 
Оскільки це подання та відповідні матеріали не були розглянуті до дня набрання чинності Законом України від 02 червня 2016 року № 1401-VIІІ «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», їх листом від 25 жовтня 2016 року 
№ 02-01/3080 повернуто до ВРЮ для вирішення питання про призначення суддів на посади відповідно до Конституції України з урахуванням внесених цим Законом змін.
23 лютого 2017 року ВРП ухвалила рішення, яким передала до ВККС не розглянуті до дня набрання чинності вказаним вище Законом відповідні матеріали про призначення на посади суддів вперше, у тому числі, щодо призначення на посаду судді Запорізького окружного адміністративного суду ОСОБА_3
Відмовляючи у задоволенні позову, суд попередньої інстанції мотивував своє рішення тим, що у справі, яка розглядається, ВРП діяла на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України і не допустила протиправних дій чи бездіяльності відносно позивача.
Перевіривши обґрунтованість вказаного рішення суду у межах наведених в апеляційній скарзі доводів, Велика Палата Верховного Суду дійшла таких висновків.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 27 Закону України від 15 січня 1998 року №22/98-ВР «Про Вищу раду юстиції» (в редакції, чинній на момент прийняття рішення про внесення подання Президенту України про призначення позивача на посаду судді Запорізького окружного адміністративного суду) ВРЮ приймає подання про призначення суддів.
Згідно зі статтею 29 цього ж Закону призначення на посаду судді вперше здійснюється Президентом України на підставі подання ВРЮ.
ВРЮ приймає рішення щодо внесення подання про призначення на посаду судді вперше на підставі розгляду рекомендації ВККС, до якої обов'язково додається особова справа кандидата на посаду судді вперше та будь-які інші матеріали, які дають змогу перевірити дотримання передбаченого Законом України «Про судоустрій і статус суддів» порядку призначення на посаду судді вперше. У разі необхідності ВРЮ має право отримувати такі матеріали від ВККС, робити запити до будь-яких підприємств, установ та організацій з метою перевірки відповідної інформації.
Кандидатура на посаду судді розглядається після доповіді члена ВРЮ, який діє за дорученням відповідної секції, яка попередньо проводить перевірку дотримання передбаченого Законом України «Про судоустрій і статус суддів» порядку призначення на посаду судді вперше.
У разі встановлення порушень порядку, які призвели або могли призвести до неправильних результатів добору, ВРЮ приймає вмотивоване рішення про відмову у внесенні подання щодо призначення кандидата (кандидатів) на посаду судді, а також визначає дії ВККС, необхідні для усунення наслідків цих порушень.
Рішення щодо кандидата на посаду судді приймається на засіданні ВРЮ відкритим голосуванням.
Пропозиція про внесення подання Президентові України щодо призначення на посаду судді вважається прийнятою, якщо за неї проголосувало не менше 14 членів ВРЮ. В інших випадках приймається рішення про відмову у внесенні подання щодо призначення кандидата на посаду судді.
Відповідно до статті 128 Конституції України (в редакції, чинній на час проходження позивачем процедури призначення на посаду судді) перше призначення на посаду професійного судді строком на п'ять років здійснюється Президентом України. Всі інші судді, крім суддів Конституційного Суду України, обираються Верховною Радою України безстроково, в порядку, встановленому законом.
30 вересня 2016 року набрали чинності закони України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» та «Про судоустрій і статус суддів», відповідно до яких, серед іншого, скасовано п'ятирічний термін призначення суддів та впроваджено безстрокове зайняття ними посад, створено ВРП, а також з метою сприяння ВККС у встановленні відповідності кандидата на посаду судді критеріям професійної етики та доброчесності для цілей кваліфікаційного оцінювання утворено Громадську раду доброчесності.
За правилами пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» з дня набрання чинності цим Законом призначення, припинення повноважень та звільнення суддів здійснюється відповідно до Конституції України з урахуванням внесених цим Законом змін.
Відповідно до абзацу другого пункту 4 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» цього ж Закону матеріали та подання ВРЮ про призначення суддів строком на п'ять років, не розглянуті до дня набрання чинності цим Законом, повертаються до ВРП для вирішення питання про призначення суддів на посади відповідно до Конституції України з урахуванням внесених цим Законом змін.
Суд установив, що матеріали та подання ВРЮ про призначення ОСОБА_3 на посаду судді Запорізького окружного адміністративного суду строком на п'ять років не були розглянуті до дня набрання чинності вказаним Законом.
У зв'язку з цим Адміністрація Президента України листом від 25 жовтня 2016 року № 02-01/3080 повернула до ВРП відповідні матеріали для вирішення питання про призначення суддів на посади відповідно до Конституції України з урахуванням внесених цим Законом змін.
05 січня 2017 року набрав чинності Закон України від 21 грудня 2016 року № 1798-VIII «Про Вищу раду правосуддя».
Відповідно до абзаців першого - четвертого пункту 13 розділу ІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону матеріали та подання ВРЮ про призначення на посади суддів вперше, не розглянуті до дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», передаються до ВРП для вирішення питання про призначення відповідних суддів (внесення відповідних подань).
Кандидати на посаду судді, матеріали щодо яких передані до ВРП згідно з абзацом першим цього пункту і які на шістдесятий день з дня набрання чинності Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII не відповідають вимогам для призначення на посаду судді відповідно до Конституції України, припиняють участь у процедурах призначення на посаду судді.
Кандидати на посаду судді, матеріали щодо яких передані до ВРП згідно з абзацом першим цього пункту і які не пізніше ніж на шістдесятий день з дня набрання чинності Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII відповідають вимогам для призначення на посаду судді відповідно до Конституції України та Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII, повторно складають кваліфікаційний іспит, проходять спеціальну перевірку та беруть участь у конкурсі на зайняття посади судді.
Для проведення спеціальної перевірки, кваліфікаційного іспиту та конкурсу на зайняття посади судді ВРП передає відповідні матеріали ВККС.
Як установив суд попередньої інстанції, 23 лютого 2017 року ВРП розглянула матеріали стосовно кандидатів на посади суддів, не розглянутих до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», та ухвалила рішення передати їх ВККС для проведення спеціальної перевірки, кваліфікаційного іспиту та конкурсу на зайняття посади судді.
З урахуванням установлених у справі обставин та наведених правових норм ВеликаПалата Верховного Суду погоджується з висновком суду попередньої інстанції, що відповідач у справі, яка розглядається, діяв виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Установлена під час вирішення спору правомірність дій відповідача у межах правовідносин, з приводу яких виник спір, обумовлює відсутність підстав для задоволення позову, у тому числі й щодо стягнення моральної шкоди.
В апеляційній скарзі позивач зазначив, що ВРП застосувала нормативно-правові акти, які звузили право позивача на доступ до професії судді, здобуте ним у встановлений законом спосіб, що не відповідає Конституції України, Конвенції та іншим міжнародним нормативно-правовим актам, а також практиці ЄСПЛ.
З цього приводу Велика Палата Верховного Суду зазначає таке.
За змістом статті 1, частин першої, другої статті 8 Основного Закону Україна є правовою державою, в якій визнається і діє принцип верховенства права; Конституція України має найвищу юридичну силу, закони приймаються на її основі й мають відповідати їй.
Відповідно до статті 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
У Рішенні Конституційного Суду України від 29 червня 2010 року № 17-рп/2010 вказано, що одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, в якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.
Відповідно до правової позиції ЄСПЛ вислів «згідно із законом» вимагає, по-перше, щоб оскаржуваний захід мав певне підґрунтя у національному законодавстві; він також стосується якості закону, про який йдеться, вимагаючи, щоб він був доступний для зацікавленої особи, яка, окрім того, повинна мати можливість передбачити наслідки його дії щодо себе, та відповідав принципові верховенства права (пункт 84 рішення ЄСПЛ від 09 січня 2013 року у справі «Олександр Волков проти України», заява № 21722/11, пункт 155 рішення ЄСПЛ від 29 квітня 2003 року у справі «Полторацький проти України», заява № 38812/97).
ЄСПЛ також відзначав, що верховенство права, один із основоположних принципів демократичного суспільства, притаманний усім статтям Конвенції. Таким чином, питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним (пункт 50 рішення ЄСПЛ від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України», заяви № 23759/03 та № 37943/06).
У справі, яка розглядається, на час виникнення спірних правовідносин в Україні впроваджувалася повномасштабна судова реформа, яка включала внесення змін до Конституції та законів України, а також інституційні зміни.
Зокрема, зазнали змін вимоги до кваліфікації кандидата на посаду судді, процедури добору суддів, перевірки кандидатів на цю посаду, проведення кваліфікаційного іспиту та інші. Це обумовлено потребою оновлення суддівського корпусу відповідно до суспільних очікувань, згідно з європейськими стандартами, а також для відновлення довіри громадян до судової влади.
Посилання ОСОБА_3 у його апеляційній скарзі на те, що до вказаних вище змін в законодавстві ВККС рекомендувала призначити його на посаду судді і що ВРЮ на цій підставі внесла відповідне подання Президенту України, не заслуговують на увагу, оскільки указ на підставі зазначеного подання Президентом України не приймався, тобто воно не було реалізоване і повернуто разом з усіма іншими матеріалами, фактично вичерпавши свою дію.
У зв'язку з цим доводи ОСОБА_3 про обмеження його у доступі до професії судді, здобутому відповідно до процедур, визначених чинним раніше законодавством, не можуть бути визнані обґрунтованими.
З огляду на викладене Велика Палата Верховного Суду вважає, що зазначені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду попередньої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позову.
Згідно зі статтею 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 31 січня 2018 року підлягає залишенню без змін.
Керуючись статтями 308, 310, 316, 322 КАС, Велика Палата Верховного Суду
 
П О С Т А Н О В И Л А :
 
1. Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.
2. Рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 31 січня 2018 року залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.
Повний текст постанови складено 05 червня 2018 року.
 
Головуючий суддя-доповідач | | В. С. Князєв
Судді: | | |
| С. В. Бакуліна | | Л. І. Рогач
| В. В. Британчук | | І. В. Саприкіна
| О. С. Золотніков | | О. М. Ситнік
| О. Р. Кібенко | | О. С. Ткачук
| Л. М. Лобойко | | В. Ю. Уркевич
| Н. П. Лященко | | О. Г. Яновська
| О. Б. Прокопенко | |