ПОСТАНОВА
Іменем України

20 червня 2018 року 
Київ
справа №804/8040/15
провадження №К/9901/11860/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
головуючого - Смоковича М.І.,
суддів:  Білоуса О. В., Стрелець Т.Г.,
за участю:
секретаря судового засідання                    Гулової О.І.,
представника позивача                              Русанової В.В.,
представників відповідача                    Міщенко І.В., Коробенко О.В., Беркут А.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в касаційній інстанції адміністративну справу № 804/8040/15
за позовом Державного підприємства «Придніпровська залізниця» до Управління праці та соціального захисту населення виконкому Криворізької міської ради Дніпропетровської області про стягнення коштів, провадження у якій відкрито
за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 15 березня 2016 року (колегія суддів: Прокопчук Т.С., Божко Л.А., Лукманова А.В.), 
в с т а н о в и в :
У липні 2015 року державне підприємство «Придніпровська залізниця» (далі - ДП «Придніпровська залізниця», правонаступником якої є публічне акціонерне товариство «Українська залізниця») звернувся до суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення виконкому Криворізької міської ради Дніпропетровської області (далі - УПСЗН), в якому, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, просило стягнути з відповідача 790189,76 грн. заборгованості по відшкодуванню витрат за пільгове перевезення пасажирів. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з січня 2014 року по грудень 2014 року позивач надав послуги з пільгового перевезення певних категорій пасажирів на суму 3538010,33 грн. Крім того, у відповідача існувала заборгованість по відшкодуванню витрат за пільгове перевезення пасажирів за 2013 рік в розмірі 3756,29 грн. Відповідно до додаткової угоди № 3 від 17 грудня 2014 року до Договору від 11 липня 2014 року запланована сума на відшкодування пільг населенню, відшкодування яких проводиться за рахунок субвенції з державного бюджету місцевому бюджету на 2014 рік, складає 2145598,97 грн. Відповідач фактично сплатив 2145598,97 грн. Отже, позивач поніс збитки на суму 1396167,65 грн., через те, що за 2014 рік надав послуг з перевезення пільгової категорії громадян на суму більшу, ніж визначено у Договорі та сплачено відповідачем. У грудні 2014 року ДП «Придніпровська залізниця» звернулося до УПСЗН з позовом про стягнення 605977,89 грн. збитків за пільгове перевезення пасажирів за перший квартал 2014 року. Господарський суд Дніпропетровської області рішенням від 27 січня 2015 року у справі № 904/9650/14 у задоволенні цього позову відмовив повністю. Відтак залишок боргу відповідача за 2-4 квартали 2014 року становить 790189,76 грн., про стягнення якого подано цей позов.
Дніпропетровський окружний адміністративний суд постановою від 1 вересня 2015 року задовольнив позовні вимоги частково.
Стягнув з УПСЗН на користь ДП «Придніпровська залізниця» суму витрат на пільгове перевезення пасажирів в розмірі 786433,47 грн. У задоволенні решти позовних вимог - відмовив.
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд постановою від 15 березня 2016 року скасував постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 1 вересня 2015 року та прийняв нову постанову, якою відмовив у задоволенні позовних вимог ДП «Придніпровська залізниця» та стягнув з останнього на користь УПСЗН судові витрати в сумі 23036,76 грн.
У касаційні скарзі позивач, з посиланням на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, просить скасувати постанову цього суду і залишити в силі постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 1 вересня 2015 року.
Обґрунтовуючи свої вимоги позивач, серед іншого, зазначив, що не погоджується з тим, як апеляційний суд трактує положення частини шостої статті 48 Бюджетного кодексу України (далі -БК) і вважає, що компенсаційні виплати за пільговий проїзд окремих категорій громадян, які мають право на ці пільги, є бюджетним зобов'язанням і підлягає оплаті за рахунок бюджетних коштів. Обмеження бюджетних видатків на ці гарантовані державою зобов'язання є неправомірним. 
Відповідач у письмових запереченнях зазначив, що оскаржене судове рішення є законними і обґрунтованими, доводи касаційної скарги не спростовують обставин справи і висновків суду, у зв'язку з чим просить відмовити у задоволенні вимог позивача. 
Зокрема відповідач пояснив, що компенсаційні виплати за пільговий проїзд окремих категорій громадян здійснюється тільки в межах бюджетних асигнувань. Заявки на суму, які перевищують бюджетні асигнування не вважаються бюджетними зобов'язаннями і не підлягають оплаті за бюджетні кошти. Взяття таких зобов'язань є порушення бюджетного законодавства. 
Статтею 327 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - КАС), передбачено, що судом касаційної інстанції в адміністративних справах є Верховний Суд.
За правилами частини третьої статті 3 КАС провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» КАС касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
30 січня 2018 року касаційна скарга ДП «Придніпровська залізниця» надійшла до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах.
Ухвалою від 31 січня 2018 року суддя-доповідач цього суду прийняв вказану касаційну скаргу до провадження.
Касаційна скарга підлягає задоволенню з урахуванням такого. 
Суди встановили, що 11 липня 2014 року позивач та відповідач, як розпорядник бюджетних коштів, уклали Договір № 354 ПР/ДН-2-14 843НЮ на відшкодування наданих пільг населенню. 
Відповідно до п.п. 1.2, 1.3, 1.4 вказаного Договору постачальник (ДП «Придніпровська залізниця») надає послуги з перевезення пасажирів пільговим категоріям населення, а платник (УПСЗН) здійснює відшкодування пільг, пов'язаних з наданням послуг з перевезення пасажирів в межах планових призначень на цю мету. Сума Договору обумовлюється в додатковій угоді №1 до цього Договору, яка є його невід'ємною частиною. Сума коштів, передбачених в бюджеті на відшкодування пільг, можуть змінюватись протягом року при уточнені бюджету, що відображається у додаткові угоді до цього договору.
Згідно з розділом 2 Договору постачальник (ДП «Придніпровська залізниця») зобов'язаний: здійснювати надання пільг на послуги з перевезення пасажирів в межах діючого законодавства та виділення на ці цілі асигнувань, встановлених на календарний рік; щомісяця не пізніше, ніж 15 числа місяця, наступного за звітним, надавати платнику - УПСЗН, розрахунки обсягів компенсаційних виплат за пільгові перевезення окремих категорій громадян за звітний період по категоріям та суми нарахованих пільг, в межах щомісячних обсягів асигнувань на ці цілі. Відповідно до п. 7.1 Договору він набирає чинності з моменту підписання Сторонами та застосовується до відносин сторін, які виникли до його укладання, а саме з 01 квітня 2014 року до 31 грудня 2014 року, але в будь-якому разі до повного виконання Сторонами взятих на себе зобов'язань за цим договором.
Запланована сума на відшкодування пільг населенню, оплата яких проводиться за рахунок субвенцій з державного бюджету місцевому бюджету на 2014 рік, визначена у додаткових угодах № 1, № 2 та № 3 до Договору від 11 липня 2014 року № 354 та становить 2145598,97 грн.
У справі встановлено, що позивач з січня по грудень 2014 року надав послуг  щодо перевезення пільгових категорій громадян на суму 3538010,33 грн., в т.ч.: 605977,89 грн. - сума витрат на пільгове перевезення пасажирів за 1-й квартал 2014 року; 2932032,44 грн. - сума витрат на пільгове перевезення пасажирів за 2-4 квартали 2014 року. 
Згідно з рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 27 січня 2015 року у справі № 904/9650/14 (яке набрало законної сили) позивачу відмовлено у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості щодо компенсації послуг з перевезення пільгових категорій громадян, наданих за 1 квартал 2014 року на суму 605977,89 грн. 
Водночас, протягом 2014 року відповідач сплатив на користь позивача 2145598,97 грн. в рахунок відшкодування витрат за пільговий проїзд громадян за 2014 рік. 
Відтак позивач звернувся з позовом про стягнення решти заборгованості, якої відповідач не відшкодовує з огляду на відсутність для цього бюджетних асигнувань.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з такого.
Відповідач, отримавши від позивача відомості (наведені в облікових формах залізниці) про виникнення додаткових зобов'язань, мав би щомісяця до 18 числа надсилати фінансовим органам райдержадміністрації уточнену інформацію про фактично нараховані у поточному місяці суми та щодо необхідності компенсування пільг, наданих залізницею відповідним категоріям громадян, фінансовим органам, які складають уточнені реєстри.
Відповідач не надав доказів надіслання такої інформації, що свідчить про невиконання вимог пункту 6 Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 4 березня 2002 року № 256 (далі - Порядок № 256); не зареєстрував додаткових зобов'язань, не компенсував в повному обсязі понесених позивачем витрат на пільгове перевезення громадян за 2-4 квартали 2014 року, що є порушенням прав позивача. 
Покликання відповідача на відсутність бюджетних асигнувань суд розцінив як безпідставні, позаяк відсутність бюджетного асигнування не є підставою для звільнення від виконання грошового зобов'язання, взятого на себе державою в особі органу виконавчої влади. 
З урахуванням того, що протягом 2014 року відповідач сплатив  позивачу 2145598,97 грн. в рахунок відшкодування витрат за пільговий проїзд громадян за 2-4 квартали 2014 року, а заборгованість на суму 605977,89 грн. відшкодуванню не підлягає згідно зі згаданим рішенням господарського суду, не відшкодованими залишаються вартість наданих позивачем послуг з перевезення пільгових категорій громадян на суму 786433,47 грн., які суд першої інстанцій і стягнув з відповідача. 
Суд апеляційної інстанції з такою позицією суду першої інстанції не погодився. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог цей суд виходив з того, що аналіз положень частин четвертої, шостої статті 48 БК у поєднанні з пунктом 6 Порядку № 256 дають підстави для висновку, що компенсування витрат на пільгове перевезення окремих категорій громадян здійснюється головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів за рахунок субвенцій, передбачених державним бюджетом на відповідний рік у межах обсягів, затверджених у бюджетах на зазначені цілі, та не компенсуються з бюджету додатково, оскільки такий вид компенсації не належить до захищених статей БК.
У цьому зв'язку апеляційний суд зазначив, що ДП «Придніпровська залізниця» та УПСЗН уклали договір від 11 липня 2014 року № 354 ПР/ДН-2-14 843НЮ та додаткові угоди № 1 від 11 липня 2014 року, № 2 від 27 серпня 2014 року, № 3 від 17 грудня 2014 року про відшкодування перевізнику (ДП «Придніпровська залізниця») коштів в сумі наданих населенню пільг для проїзду у залізничному транспорті за рахунок субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам, передбачених Законом України про Державний бюджет України на відповідний рік, з урахуванням статті 46 БК та чинних постанов Кабінету Міністрів України, в розмірі 2145598,97 грн., що підтверджено відповідними платіжними дорученнями та становить 100% субвенції з державного бюджету, визначеної на 2014 рік місцевому бюджету на зазначений вид компенсації.
Відповідно до актів звірки сторін, ДП «Придніпровська залізниця» за період з січня по грудень 2014 року здійснило пільгове перевезення окремих категорій громадян на суму 3538010,33 грн., з яких 605977,89 грн. - сума витрат за 1 квартал 2014 року, 2932032,44 грн. - сума витрат за 2-4 квартал 2014 року.
Щодо витрат за 1 квартал 2014 року на суму 605977,89, то такі відшкодуванню не підлягають відповідно до рішення господарського суду Дніпропетровської області від 27 січня 2015 року у справі №904/9650/14 (залишене без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 21 квітня 2015 року та постановою Вищого господарського суду України від 8 липня 2015 року). 
Відтак апеляційний суд зазначив, що оскільки інші додаткові угоди про відшкодування ДП «Придніпровська залізниця» коштів в сумі наданих населенню пільг для проїзду у залізничному транспорті за рахунок субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам сторони не укладали, відповідач в повному обсязі виконав свої зобов'язання та сплатив визначену на 2014 рік місцевому бюджету на вказаний вид компенсації суму субвенції з державного бюджету в розмірі 2145598,97 грн., відшкодування суми 790189,76 грн. недоотриманих коштів за перевезення залізничним транспортом пільгових категорій громадян можливе лише при наявності планових призначень на бюджетний рік та відповідного фінансування з державного бюджету.
Колегія суддів правильними вважає висновки суду першої інстанції, постанову якого апеляційний суд скасував помилково.
При прийнятті постанови колегія суддів виходить з такого. 
Відповідно до частини першої статті 102 БК видатки місцевих бюджетів, передбачені у підпункті «б» пункту 4 частини першої статті 89 цього Кодексу, проводяться за рахунок субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на здійснення державних програм соціального захисту у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. 
Відповідно до пункту 3 Порядку № 256, головним розпорядником коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення.
Згідно з пунктом 5 Порядку № 256 головні розпорядники коштів місцевих бюджетів щомісяця готують інформацію про фактично нараховані суми та акти звіряння розрахунків за надані послуги з підприємствами - надавачами відповідних послуг.
Відповідно до пункту 6 Порядку № 256 у разі виникнення додаткових зобов'язань головні розпорядники коштів місцевих бюджетів надсилають щомісяця до 18 числа фінансовим органам райдержадміністрацій, виконкомів міських рад (міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення) уточнену інформацію про фактично нараховані у поточному місяці суми. Зазначені фінансові органи готують уточнені реєстри нарахованих у поточному місяці сум та подають їх до 20 числа Міністерству фінансів АРК, фінансовим органам обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій, управлінням Державної казначейської служби Автономної Республіки Крим, областях, міст Києві та Севастополі.
У цій справі встановлено, що позивач протягом 2014 року надав послуги з перевезення пільгових категорій громадян на суму 3538010,33 грн., що перевищує бюджетні асигнування на ці потреби (2145598,97 грн.) Відповідач в межах бюджетних асигнувань відшкодував понесені перевізником витрати, але різницю, яка залишилася, відшкодовувати відмовляється з огляду на те, що він як розпорядник бюджетних коштів, відповідно до статті 48 БК, може здійснювати компенсаційні виплати лише в межах планових призначень. Позаяк понесені позивачем витрати перевищують планові призначення, УПСЗН не може їх відшкодувати допоки місцевий бюджет не отримає бюджетних субвенцій і не виділить коштів на зазначені цілі.
На думку колегії суддів, заявлена позивачем до стягнення з відповідача грошова сума фактично є втратами підприємства, які воно понесло, надавши послуги з перевезення пільговим категоріям громадян, які відповідач повинен відшкодувати. Відсутність бюджетних призначень на відповідні видатки не є підставами для звільнення від виконання встановленого законодавством зобов'язання.
Відповідно до частини першої статті 341 КАС суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до частини першої статті 352 КАС суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.
З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що постанова суду першої інстанції відповідає вимогам закону й суд апеляційної інстанції скасував її помилково. 
Керуючись статтями 3, 341, 344, 349, 350, 352, 356, 359 КАС України, суд
п о с т а н о в и в :
Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» задовольнити повністю. 
Постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 15 березня 2016 року скасувати і залишити в силі постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 1 вересня 2015 року. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                                    М. І. Смокович 
Судді                                                                                                              О. В. Білоус
Т. Г. Стрелець