ПОСТАНОВА
Іменем України

07 серпня 2018 року 
Київ
справа №804/5039/16
касаційне провадження №К/9901/51547/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого судді - Шипуліної Т.М.,
суддів: Бившевої Л.І., Хохуляка В.В.
розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу Дніпропетровської митниці ДФС на ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23.04.2018 (головуючий судді - Білак С.В., судді: Олефіренко Н.А., Шальєва В.А.) у справі №804/5039/16 за позовом Публічного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського» до Дніпропетровської митниці ДФС про визнання недійсним та скасування рішення,
В С Т А Н О В И В:
Публічне акціонерне товариство «Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського» звернулося до адміністративного суду з позовом до Дніпропетровської митниці ДФС про визнання недійсним та скасування картки відмови від 09.02.2016 № 110010000/2016/20005, визнання недійсним та скасування рішення від 09.02.2016 №110010000/2016/600019/1.
Дніпропетровський окружний адміністративний суд постановою від 28.10.2016 адміністративний позов задовольнив.
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 23.04.2018 відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Дніпропетровської митниці ДФС на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.10.2016.
Дніпропетровська митниця ДФС звернулася до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою, в якій просила скасувати ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23.04.2018 та направити справу до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку апеляційного оскарження постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.10.2016.
В обґрунтування своїх вимог відповідач посилається на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, зокрема, статей 44, 293, 296 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції від 03.10.2017).
Зокрема, вказує на те, що суд апеляційної інстанції при ухваленні оскарженого судового рішення не надав оцінки обставинам щодо дати виникнення у відповідача фактичної можливості ознайомитися з повним текстом постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.10.2016, а саме: 
незважаючи на неодноразові звернення до суду апеляційної інстанції із клопотаннями про отримання копії вказаної постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.10.2016, таке рішення було отримане податковим органом засобами поштового зв'язку 16.04.2018;
повний текст постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.10.2016 направлений судом першої інстанції до Єдиного державного реєстру судових рішень 03.04.2018, отриманий 04.04.2018 та оприлюднений 10.04.2018.
Крім того, відповідач вказує на те, що про його намір оскаржити постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.10.2016 в межах встановленого процесуальним законом строку апеляційного оскарження свідчить дата сплати судового збору за подання апеляційної скарги (платіжне доручення від 22.11.2016 №1525).
Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судом апеляційної інстанції норм процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.
Суд апеляційної інстанції, відмовляючи у відкритті апеляційного провадження на підставі положень частини другої статті 299 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції від 03.10.2017), керувався тим, що відповідач, представник якого був присутнім під час проголошення вступної та резолютивної частин постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.10.2016, оскаржив в апеляційному порядку таке судове рішення з пропуском присічного річного строку з дати складення повного тексту. Свої висновки мотивував тим, що згідно із зазначеною в постанові Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.10.2016 інформацією, повний текст рішення складено 02.11.2016, а з апеляційною скаргою відповідач звернувся 05.02.2018. 
Відповідно до частини першої статті 121 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції від 03.10.2017) суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Згідно з пунктом 7 частини другої статті 296 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції від 03.10.2017) в апеляційній скарзі у разі необхідності зазначаються клопотання особи, що подає апеляційну скаргу.
Зі змісту положень частини третьої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції від 03.10.2017) вбачається, що учасники справи мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження у разі його пропуску з поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції від 03.10.2017).
Згідно з частиною другою статті 299 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції від 03.10.2017) незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга прокурора, суб'єкта владних повноважень подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків подання апеляційної скарги суб'єктом владних повноважень у справі, про розгляд якої він не був повідомлений або до участі в якій не був залучений, якщо суд ухвалив рішення про його права та (або) обов'язки.
Враховуючи викладене, апеляційне оскарження суб'єктом владних повноважень судового рішення суду першої інстанції з пропуском річного строку з дня складення повного тексту такого рішення має наслідком постановлення судом ухвали про відмову у відкритті апеляційного провадження, в інших випадках - суд зобов'язаний надати оцінку наведеним скаржником у відповідній заяві підставам пропуску такого строку.
Отже, застосування судом апеляційної інстанції наведених норм процесуального права вимагає достовірного встановлення дати складення повного тексту рішення суду першої інстанції.
Як вбачається з журналу судового засідання від 28.10.2016 та вступної і резолютивної частин постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.10.2016, таке судове рішення прийняте у відкритому судовому засіданні за участю представника відповідача - Дерець Т.В.
У постанові Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.10.2016 зазначено, що повний текст вказаного судового рішення складено 02.11.2016. 
При цьому статтею 163 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній до 15.12.2017), якою визначено перелік інформації, яка повинна міститися у вступній, описовій та резолютивній частинах судового рішення, не містить вимоги щодо зазначення дати складення повного тексту судового рішення. 
Абзац 1 частини другої статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній до 15.12.2017) пов'язує початок перебігу десятиденного строку оскарження судового рішення суду першої інстанції, повний текст якого складено за правилами частини третьої статті 160   цього Кодексу (в інший день, ніж було прийнято таке рішення), з днем отримання копії такого судового рішення.
У матеріалах справи наявний супровідний лист від 02.11.2016 про направлення копій повного тексту  постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.10.2016 на адресу сторін (т. 2, а.с. 18).
Утім, матеріали справи не містять рекомендованих повідомлень про вручення такої кореспонденції адресатам, повернення поштового відправлення або інших доказів фактичного направлення вказаних документів учасникам справи. 
Крім того, матеріали справи містять заяви Дніпропетровської митниці ДФС про видачу або направлення засобами поштового зв'язку копії повного тексту постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.10.2016, отримані судом 31.10.2016, 09.11.2016, 06.12.2016 та 23.01.2017 з резолюціями судді-доповідача про видачу судового рішення.
При цьому, докази фактичного отримання відповідачем копії повного тексту постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.10.2016 за результатами таких звернень або надання судом відповіді на такі звернення у матеріалах справи відсутні.
Судом апеляційної інстанції при вирішенні питання щодо дотримання Дніпропетровською митницею ДФС строку апеляційного оскарження постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.10.2016 не досліджувалось питання наявності в матеріалах справи належних та допустимих доказів фактичного направлення повного тексту постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.10.2016 учасникам справи. 
Разом з тим, відповідно до пункту 13 Порядку ведення Єдиного державного реєстру судових рішень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.05.2006 №740 (в редакції, чинній на момент ухвалення постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.10.2016), електронні копії судових рішень надсилаються суддею або відповідальною особою апарату суду не пізніше наступного дня після ухвалення судового рішення або виготовлення його повного тексту.
Керуючись частиною п'ятою статті 4 Закону України «Про доступ до судових рішень» від 22.12.2005 №  3262, згідно з якою судді мають право на доступ до усіх інформаційних ресурсів Єдиного державного реєстру судових рішень, судом касаційної інстанції встановлено, що постанова Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.10.2016 надіслана до Єдиного державного реєстру судових рішень лише 03.04.2018, отримана 04.04.2018 та оприлюднена 10.04.2018.
Крім того, відповідно до підпункту 15.1 пункту 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на момент подання апеляційної скарги) апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. 
За змістом статті 188 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній до 15.12.2017) суд першої інстанції після одержання апеляційної скарги надсилає її разом з матеріалами справи до суду апеляційної інстанції невідкладно або через три дні після закінчення строку на подання апеляційної скарги.
В матеріалах справи наявний супровідний лист від 11.04.2018 (т. 2, а.с. 23) про направлення матеріалів справи №804/5039/16 разом з апеляційною скаргою до суду апеляційної інстанції лише 05.02.2018.
Суду апеляційної інстанції необхідно було дослідити обставини щодо причин направлення апеляційної скарги з матеріалами справи до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду зі спливом двох місяців з моменту надходження такої скарги, враховуючи той факт, що оприлюднення постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.10.2016 у Єдиному державному реєстрі судових рішень відбулося лише 03.04.2018.
Усі вищевикладені обставини у сукупності позбавляють можливості дійти беззаперечного висновку про те, що зазначена у постанові Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.10.2016 дата складення повного тексту відповідає даті фактичного його виготовлення.
Обґрунтовуючи висновки про порядок вирішення судом питання про прийняття справи до провадження, у рішенні від 08.12.2016 у справі «TOB «Фріда» проти України» (№24003/07) Європейський суд з прав людини зазначив, що право заявника на перегляд справи не може бути обмежене надмірним формалізмом суду в оцінці матеріалів звернення, оскільки такий підхід порушує пункт 1 статті 6 Конвенції      про захист прав людини і основоположних свобод.
Суд апеляційної інстанції при визначенні дати складення повного тексту постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.10.2016 обмежився лише інформацією, зазначеною в такому рішенні, у зв'язку з чим дійшов передчасного висновку про те, що звернення відповідача 05.02.2018 з апеляційною скаргою відбулося з пропуском річного строку з дати складення повного тексту такого рішення.
За таких обставин, висновок суду апеляційної інстанції про наявність у спірній ситуації підстав для відмови у відкритті апеляційного провадження у справі, передбачених частиною другою статті 299 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції від 03.10.2017), ґрунтується на формальному підході, а тому не може бути визнаним обґрунтованим.
Суд касаційної інстанції також вважає за необхідне зазначити таке.
Статтею 55 Конституції України гарантовано захист судом прав і свобод людини і громадянина.
Стаття 129 Конституції України однією із основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Відповідно до частини першої статті 13 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній до 15.12.2017) особам, які беруть участь у справі, а також особам, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обов'язки, забезпечується право на апеляційне та касаційне оскарження рішень адміністративного суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Наведені положення процесуального закону кореспондують частині першій статті 13 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції від 03.10.2017).
Таким чином, конституційне право особи на судовий захист, в тому числі на апеляційний перегляд справи, гарантується та забезпечується державою. 
Враховуючи викладене, органи державної влади, в тому числі і органи судової влади, повинні забезпечити можливість реалізації конституційного права на судовий захист в межах покладених на них повноважень. 
Аналіз практики Європейського суду з прав людини, яка згідно з частиною другою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції від 03.07.2017), частиною першою статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від  23.02.2006  №  3477-IV, підлягає застосуванню адміністративними судами, дає підстави для висновку про те, що право на доступ до суду не є абсолютним: воно допускає певні обмеження, зокрема, часові ліміти. Однак такі обмеження повинні переслідувати легітимну мету і бути пропорційними. 
Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 22.10.1996 у справі «Stubbings and Others v. The United Kingdom» визнав наявність у встановленому законодавством строкові оскарження легітимної мети - забезпечення правової визначеності і остаточності, а також захист від задавнених претензій. 
Встановлений частиною другою статті 299 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції від 03.10.2017) для суб'єкта владних повноважень присічний річний строк на оскарження має на меті забезпечення правової визначеності і остаточності судових рішень, а також на спонукання суб'єктів владних повноважень до оперативної та ефективної реалізації права на апеляційний перегляд справ за їхньою ініціативою. 
Системний аналіз викладених положень дає підстави для висновку про те, що суб'єкт владних повноважень не може бути позбавлений права на судовий захист з підстав пропуску строку на реалізацію такого права, що зумовлене порушеннями з боку органів судової влади, на які покладено обов'язок забезпечити його реалізацію.
Відповідно до частини  першої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування ухвали судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.
Враховуючи викладене, Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд, ухваливши рішення від 23.04.2018 про відмову у відкритті апеляційного провадження, порушив норми процесуального права, у зв'язку з чим таке рішення підлягає скасуванню із передачею справи до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу Дніпропетровської митниці ДФС задовольнити.
Ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23.04.2018 у справі №804/5039/16 скасувати.
Справу направити для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.
Судді Верховного Суду | | Т.М.Шипуліна Л.І.Бившева В.В.Хохуляк