Постанова
Іменем України
 
06 червня 2018 року
м. Київ
 
справа № 360/396/17-ц
 
провадження № 61-912св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:  
головуючого - Висоцької В. С.,
суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю., Фаловської І. М., Штелик С. П. (суддя-доповідач)
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1,   
відповідач - комунальне підприємство Київської обласної ради «Бородянкатеплопостачання», 
 
розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу комунального підприємства Київської обласної ради «Бородянкатепловодопостачання» на рішення Бородянського районного суду Київської області від 02 жовтня 2017 року у складі судді Унятицького Д. Є. та ухвалу апеляційного суду Київської області від 11 грудня 2017 року у складі суддів: Суханової Є. М., Мельник Я. С., Мережко М. В., 
 
В С Т А Н О В И В :
У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до комунального підприємства Київської обласної ради «Бородянкатепловодопостачання» (далі - КП Київської обласної ради «Бородянкатепловодопостачання»)про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Позов мотивовано тим, що з 18 квітня 2005 року ОСОБА_1 працював у КП Київської обласної ради «Бородянкатепловодопостачання» на посаді майстра з ремонту та експлуатації котельного обладнання, а з 20 травня                     2009 року відповідно до наказу № 62 - на посаді виконавця робіт. Вказував, що у зв'язку зі зміною керівництва підприємства почали порушуватися права працівників, яким вибірково, зокрема і йому, було запропоновано написати заяви на звільнення за власним бажанням. Пропрацювавши на підприємстві більше десяти років, він відмовився звільнятися, продовжував працювати та сумлінно виконувати свої обов'язки. Наказом № 4-к від 13 січня 2017 року йому оголошено догану за порушення трудової дисципліни, що проявилось в неналежному виконанні покладених на нього обов'язків, а саме: неналежному контролі за оформленням та веденням журналів чергового персоналу сезонних працівників на котельні, а наказом № 12-к від 26 січня 2017 року він звільнений з роботи на підставі пункту 2 статті 40 КЗпП Україниу зв'язку з відсутністю у нього теплотехнічної освіти. Зазначав, що  він не допускав порушення трудової дисципліни, його посада не передбачає обов'язкової наявності теплотехнічної освіти, він звільнений без погодження із діючою на той час первинною профспілкою працівників КП Київської обласної ради«Бородянкатепловодопостачання», розрахунок при звільненні з ним не проведено, він має вищу освіту та кваліфікацію інженера-механіка.
Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_1 просив скасувати наказ виконуючого обов'язки генерального директора КП Київської обласної ради «Бородянкатепловодопостачання» № 4-к від 13 січня 2017 року «Про накладення дисциплінарного стягнення на виконавця робіт (теплопостачання) ОСОБА_1.»; визнати незаконним та скасувати наказ № 12-к від 26 січня 2017 року про звільнення з роботи, поновити на роботі на посаді виконавця робіт КП Київської обласної ради «Бородянкатепловодопостачання» з 26 січня 2017 року; зобов'язати відповідача здійснити перерахунок та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 26 січня 2017 року до моменту поновлення на роботі та стягнути на його користь моральну шкоду у розмірі 5 тис. грн. 
У березні 2017 року КП Київської обласної ради «Бородянкатепловодопостачання» звернулося до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про стягнення матеріальних збитків.
Зустрічна позовна заява мотивована тим, що 05 січня 2017 року на підприємстві видано наказ № 1 про проведення інвентаризації товарно-матеріальних цінностей на складах та у підзвітних матеріально-відповідальних осіб. 26 січня 2017 року інвентаризаційна комісія провела інвентаризаційний опис запасів залишків, що знаходилися на відповідальному зберіганні у виконавця робіт ОСОБА_1 та встановила, що на його матеріальному зберіганні фактично знаходиться цінностей на загальну суму 126 848 грн 70 коп., хоча за даними бухгалтерського обліку повинно було знаходитися на загальну суму                      341 140 грн 15 коп. Відповідно до звіряльної відомості результатів інвентаризації запасів від 26 січня 2017 року недостача товарно-матеріальних цінностей становить 214 291 грн 24 коп. Посилаючись на статтю 130 КЗпП України, згідно вимог якої працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них обов'язків, КП Київської обласної ради «Бородянкатепловодопостачання» просило стягнути з ОСОБА_1 вартість недостачі товарно-матеріальних цінностей в сумі 214 291 грн 24 коп. та понесені судові витрати в сумі 3 215 грн.
Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 02 жовтня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано наказ № 12-к від 26 січня 2017 року про звільнення ОСОБА_1 з посади виконавця робіт КП Київської обласної ради «Бородянка тепловодопостачання» згідно з пунктом 2 статті 40 КЗпП України. Поновлено ОСОБА_1 на посаді виконавця робіт КП Київської обласної ради «Бородянкатепловодопостачання».
 
Стягнуто з КП Київської обласної ради «Бородянкатепловодопостачання» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 45 591 грн 13 коп. та 2 500 грн на відшкодування моральної шкоди. В іншій частині позову відмовлено. Допущено негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. 
 
У задоволенні зустрічного позову КП Київської обласної ради «Бородянкатепловодопостачання» відмовлено. 
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відсутні підстави для визнання наказу про дисциплінарне стягнення незаконним, оскільки факт дисциплінарного проступку знайшов підтвердження в судовому засіданні. Посадовою інструкцією ОСОБА_1 передбачено вичерпний перелік обов'язків, що покладені на виконавця робіт, наявність теплотехнічної освіти, яку повинна мати особа, відповідальна за справний стан і безпечну експлуатацію котлів, не є обов'язковою для працівника, який займає посаду «виконавець робіт», тому звільнення позивача не відповідає вимогам статті 40 КЗпП України. Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд виходив із того, що КП Київської обласної ради «Бородянкатепловодопостачання» не надано належних і допустимих доказів на підтвердження невиконання умов договору про повну матеріальну відповідальність ОСОБА_1 При проведенні інвентаризації ОСОБА_1 як особа, на яку покладена матеріальна відповідальність, був відсутній, не був про неї повідомлений, а тому був позбавлений можливості надавати пояснення та вказувати на місцезнаходження товарно-матеріальних цінностей, що були йому передані. Крім того, частина доказів, що була надана позивачем за зустрічним позовом, на підтвердження передачі товарно-матеріальних цінностей                           ОСОБА_1 не містить його підпису, що також підтверджує неналежність та недопустимість акта інвентаризації як доказу, що підтверджує наявність недостачі товарно-матеріальних цінностей, що були передані ОСОБА_1 
 
Ухвалою апеляційного суду Київської області від 11 грудня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін. 
Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що звільнення ОСОБА_1 не відповідає вимогам пункту 2 статті 40 КЗпП України, зокрема, не було виявлено невідповідність працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я, які перешкоджають продовженню даної роботи. Наявність теплотехнічної освіти для                     ОСОБА_1, який має освіту інженера-механіка та який займав посаду «виконавець робіт», не є обов'язковою, так як посадовою інструкцією останнього цієї вимоги не передбачено. Докази КП Київської обласної ради «Бородянкатепловодопостачання», надані на підтвердження вимог зустрічного позову, свідчить про те, що ОСОБА_1 не отримував матеріальні цінності, тому відповідальність за збитки підприємству у розмірі 214 291 грн 24 коп. грн. не може бути на нього покладена. 
У касаційній скарзі КП Київської обласної ради «Бородянкатепловодопостачання» просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу апеляційного суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні первісного позову та задоволення зустрічного позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції неоднозначно застосовано норми Правил будови і безпечної експлуатації парових котлів з тиском пари не більше 0,07 МПа (0,7 кгс/см2), водогрійних котлів і водопідігрівачів з температурою нагріву води не вище 115 °С, затверджених наказом Державного комітету по нагляду за охороною праці від 23 липня 1996, № 125. Виконавець робіт (теплопостачання) ОСОБА_1 був відповідальною особою за справний стан і безпечну експлуатацію котлів, так як відповідно до наказу № 50 від 01 вересня 2016 року за ним закріплено ряд котелень, тому він повинен мати теплотехнічну освіту. Невідповідність освіти виконавця робіт ОСОБА_1 виявлено також перевіркою Головним управлінням Держпраці у Київській області, якою встановлено порушення статті 14 Закону України «Про охорону праці». Від переведення на іншу роботу ОСОБА_1 відмовився. Судом невірно обраховано середній заробіток за час вимушеного прогулу. ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про інвентаризацію на підприємстві, оскільки особисто був ознайомлений із наказами про створення комісії з інвентаризації та про проведення інвентаризації товарно-матеріальних цінностей. Відповідно до звіряльної відомості результатів інвентаризації від 26 січня 2017 року нестача товарно-матеріальних цінностей, що рахувалися за ОСОБА_1, становить 214 291 грн 24 коп., чим завдано збитків підприємства на вказану суму. 
У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_1 вказує, що рішення судів попередніх інстанцій є законними та обґрунтованими, судами вірно встановлено, що звільнення позивача за первісним позовом є незаконним, оскільки у нього була достатня кваліфікація на виконання покладених на нього обов'язків. Відповідальна за безпечний стан і експлуатацію котла особа є іншою посадовою особою, ніж відповідальна особа за справний стан та безпечну експлуатацію теплових мереж і котелень; посадові обов'язки позивача згідно посадової інструкції виконавця робіт (теплопостачання) відрізняються від обов'язків, які закріплені в Правилах будови і безпечної експлуатації парових котлів з тиском пари не більше 0,07 МПа (0,7 кгс/см2), водогрійних котлів і водопідігрівачів з температурою нагріву води не вище 115 °С, затверджених наказом Державного комітету по нагляду за охороною праці від 23 липня 1996, № 125, вказані правила закріплюють обов'язки щодо котлів у розумінні спеціальних пристроїв, а в посадовій інструкції визначені обов'язки щодо котельні (збірного поняття); про зміну умов праці, зокрема переведення на іншу роботу роботодавець повинен був повідомити за два місяці, проте позивачу 26 січня 2017 року запропоновано посаду контролера, яка не є рівнозначною посаді виконавця робіт, яку обіймав позивач. Також, суди дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні зустрічного позову. Посада ОСОБА_1 не входить до переліку посад, з якими підприємством можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, переданих їм на збереження, відповідачем не надано жодного належного та допустимого доказу передачі ОСОБА_1 матеріальних цінностей на відповідне зберігання, зокрема доручень на отримання матеріальних цінностей. Зі змісту зустрічної позовної заяви не вбачається якими неправомірними діями позивача її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов'язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди, в чому полягала його вина, чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними. ОСОБА_1 не був присутній при проведенні інвентаризації, тому не мав можливості надати пояснення щодо наявності або відсутності відповідного обладнання, не надано доказів що саме на цю суму підприємству завдано шкоду.   
 
Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
 
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
 
За частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Рішення судів в частині відмови у задоволенні позовних вимог первісного позову ОСОБА_1 про скасування наказу про дисциплінарне стягнення КП Київської обласної ради «Бородянкатепловодопостачання» не оскаржуються. 
 
Касаційна скарга не підлягає задоволенню. 
Пунктом 2 частини першої статті 40 КЗпП Українивстановлено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я, які перешкоджають продовженню даної роботи.
Відповідно до роз'яснень, викладених у пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів»          від 06 листопада 1992 року № 9, при розгляді справ про звільнення за пунктом 2 частини першої статті 40 КЗпП України суд може визнати правильним припинення трудового договору в тому разі, якщо встановить, що воно проведено на підставі фактичних даних, які підтверджують, що внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я (стійкого зниження працездатності) працівник не може належно виконувати покладених на нього трудових обов'язків чи їх виконання протипоказано за станом здоров'я або небезпечне для членів трудового колективу чи громадян, яких він обслуговує, і неможливо перевести, за його згодою, на іншу роботу.
Суди встановили, що ОСОБА_1 працював в КП Київської обласної ради «Бородянкатепловодопостачання» з 20 травня 2009 року на посаді виконавець робіт. 
 
13 січня 2017 року оголошена догана виконавцю робіт (теплопостачання) ОСОБА_1 за порушення трудової дисципліни, що проявилось в неналежному виконанні покладених на нього обов'язків, а саме: неналежний контроль за оформленням та веденням журналу чергового персоналу сезонних працівників на котельні, що підтверджується копією наказу № 4-к від 13 січня 2017 року. Зазначене правопорушення в січні 2017 року ОСОБА_1 допущено повторно.
 
Наказом 12-к від 26 січня 2017 року ОСОБА_1 виконавця робіт (теплопостачання) звільнено з 26 січня 2017 року згідно пункту 2 статті 40 КЗпП України у зв'язку з відсутністю у нього теплотехнічної освіти. 
 
Звільнення позивача обґрунтовано тим, що проведеною 26 грудня 2016 року перевіркою Головним управлінням Держпраці у Київській області встановлено порушення статті 14 Закону України «Про охорону праці», а саме: відповідальні за справний стан і безпечну експлуатацію котлів особи не мають теплотехнічної освіти, що є порушенням пункту 15.2 Правил будови та безпечної експлуатації котлів, що працюють під тиском не більше 0,07 МПа (0,7 кгс/см кв.), водогрійних котлів та водонагрівачів з температурою води не вище 115 °С, затверджених наказом Державного комітету по нагляду за охороною праці від 23 липня 1996, № 125. Виконавець робіт (теплопостачання) ОСОБА_1 є відповідальною особою за справний стан і безпечну експлуатацію котлів, так як відповідно до наказу № 50                            від 01 вересня 2016 року за ним закріплено ряд котелень, а тому він повинен мати теплотехнічну освіту. 
Пункт 15.2 Правил будови та безпечної експлуатації котлів, що працюють під тиском не більше 0,07 МПа (0,7 кгс/см кв.), водогрійних котлів та водонагрівачів з температурою води не вище 115 °С, затверджених наказом Державного комітету по нагляду за охороною праці від 23 липня 1996, № 125, визначає, що для здійснення у відповідності з цими Правилами технічного опосвідчення, забезпечення справного стану і постійного контролю за безпечною експлуатацією котлів власником котла має бути призначена особа, відповідальна за його справний стан і безпечну експлуатацію. Така особа призначається з числа інженерно-технічних працівників, котрі мають відповідну кваліфікацію і теплотехнічну освіту. У окремих випадках відповідальність за справний стан і безпечну експлуатацію може бути покладена на інженерно-технічного працівника, який не має теплотехнічної освіти, але пройшов навчання в інституті підвищення кваліфікації в повному обсязі за спеціальною програмою і склав екзамени.
Пункт 15.5 вищезазначених Правил, передбачає вичерпний перелік обов'язків, що покладені на особу, відповідальну за справний стан і безпечну експлуатацію котлів, відповідно до якого відповідальний зобов'язаний: регулярно оглядати котли в робочому стані; щоденно в робочі дні перевіряти записи в змінному журналі і розписуватися в ньому; проводити роботу із персоналом по підвищенню його кваліфікації; проводити технічне опосвідчення котлів; зберігати паспорти котлів та інструкції заводів-виготовлювачів по їх монтажу та експлуатації; проводити протиаварійне тренування з персоналом котельні; перевіряти правильність ведення технічної документації при експлуатації та ремонті котлів; брати участь у комісії з атестації та періодичній перевірці знань ІТП і обслуговуючого персоналу; брати участь в обстеженнях, які проводять органи Держнаглядохоронпраці, і своєчасно виконувати їх приписи. 
Суди встановили, що ОСОБА_1 має вищу освіту за спеціальністю «Механізація сільського господарства» та здобув кваліфікацію інженера-механіка. 
Відповідно до наказу № 50 від 01 вересня 2016 року відповідальною особою за справний стан і безпечну експлуатацію теплового господарства призначено головного інженера ОСОБА_2 На період відсутності відповідальної особи (відпустка, відрядження тощо) обов'язки відповідального за справний стан і технічну експлуатації теплового господарства виконував ОСОБА_1
Встановлено, що ОСОБА_1 займав посаду виконавця робіт КП Київської обласної ради «Бородянкатепловодопостачання» з 20 травня                  2009 року та посадовою інструкцією передбачено вичерпний перелік обов'язків виконавця робіт, який не передбачає виконання обов'язків, що покладаються на особу, відповідальну за справний стан і безпечну експлуатацію котлів відповідно до пункту 15.5 вказаних Правил.  
Актом перевірки суб'єкта господарювання, проведеної Головним управлінням Держпраці у Київській області від 26 грудня 2016 року, на підставі якого звільнено ОСОБА_1, встановлено, що КП Київської обласної ради «Бородянкатепловодопостачання» порушено, в тому числі, вимоги статті 14 Закону України «Про охорону праці», зокрема, не забезпечено функціонування системи управління охороною праці, а саме: не забезпечено належне утримання устаткування, відповідальні особи за справний стан і безпечну експлуатацію котлів не мають теплотехнічної совіти, що є порушенням п. 15.2 будови та безпечної експлуатації котлів, що працюють під тиском не більше 0,07 МПа (0,7 кгс/см кв.), водогрійних котлів та водонагрівачів з температурою води не вище 115  °С. 
Приписом Головного управління Держпраці у Київській області від 26 грудня 2016 року зобов'язано КП Київської обласної ради «Бородянкатепловодопостачання» усунути вказані порушення.
Отже, вказаною перевіркою не було встановлено невідповідність ОСОБА_1 займаній посаді - виконавця робіт, а встановлено, що особи, яких призначено відповідальними за справний стан і безпечну експлуатацію котлів, не мають теплотехнічної освіти.  
Ураховуючи викладене, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 про скасування наказу про звільнення, суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 звільнено з порушенням пункту 2 статті 40 КЗпП України, оскільки не було встановлено, що ОСОБА_1 не відповідає займаній посаді, а посадова інструкція виконавця робіт не вимагає наявності теплотехнічної освіти. 
Відповідно до статті 235 КЗпП Українипри винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Законними та обґрунтованими є і висновки судів першої та апеляційної інстанцій про наявність підстав, передбачених статтею 235 КЗпП України, для стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а також підстав, передбачених статтею 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди, розмір якої в сумі 2 500 грн є співмірним із завданою позивачу шкодою та відповідає вимогам розумності і справедливості.
Доводи касаційної скарги зазначених висновків судів не спростовують, зводяться виключно до переоцінки доказів та незгоди з висновками судів щодо їх оцінки.
Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі -  Порядок).
Відповідно до пункту 5 розділу ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством,  - календарних днів за цей період.
Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац 2 пункту 8 Порядку).
Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на                                   2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац 3 пункту 8 Порядку).
Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року № 6-648цс15.
Наведений судом розрахунок розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу відповідає приписам статті 27 Закону України «Про оплату праці» та Порядку.
Також правильним є висновок суду про відмову у задоволенні вимог                             КП Київської обласної ради «Бородянкатепловодопостачання» до ОСОБА_1 
Статтею 130 КЗпП України передбачена матеріальна відповідальність працівників за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Порушення працівником покладених на нього трудових обов'язків є протиправними діями.
Трудові обов'язки працівника визначаються законодавством, трудовим договором, посадовою інструкцією, наказами керівника тощо. Підставою для матеріальної відповідальності може бути вина у формі або прямого умислу або необережності (халатність, недбалість); дії працівника повинні призвести до негативних наслідків, тобто має бути пряма дійсна шкода, що підлягає відшкодуванню; між діями та наслідками дій працівника наявний причинний зв'язок.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадку, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за забезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей.
Суди встановили, що у 2011 році з виконавцем робіт ОСОБА_1 укладено договір про повну матеріальну відповідальність, за яким останній приймає на себе повну матеріальну відповідальність та забезпечує зберігання довірених йому підприємством матеріальних цінностей та основних засобів виробництва.
КП Київської обласної ради «Бородянкатепловодопостачання»  обґрунтовував вимоги зустрічного позову тим, що 26 січня 2017 року інвентаризаційна комісія провела інвентаризаційний опис запасів залишків, що знаходилися на відповідальному зберіганні у виконавця робіт ОСОБА_1 та встановила, що на його матеріальному зберіганні фактично знаходиться товарно-матеріальних цінностей на загальну суму 126 848 грн 70 коп., хоча за даними бухгалтерського обліку повинно було знаходитися на загальну суму 341 140,15 грн. Відповідно до звіряльної відомості результатів інвентаризації запасів від 26 січня 2017 року недостача товарно-матеріальних цінностей становить 214 291 грн 24 коп.
Обов'язок доведення наявності умов для покладення матеріальної відповідальності на працівника лежить на роботодавцеві (статті 138 КЗпП України).
Відповідно до статті 57 ЦПК України(в редакції чинній на час розгляду справи) доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Згідно частин третьої, четвертої статті 60 ЦПК України (в редакції чинній на час розгляду справи) доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, наданими КП Київської обласної ради «Бородянкатепловодопостачання» на підтвердження своїх вимог, у тому числі інвентаризаційний опис запасів на               26 січня 2017 року, протокол інвентаризаційної комісії від 02 грудня                         2016 року, видаткові накладні № 77 від 09 березня 2016 року та № 110, № 111 від 28 квітня 2016 року, видаткову накладну від 31 серпня 2016 року, видаткову накладну № 334 від 31 жовтня 2016 року, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв'язку, суди дійшли висновку про відсутність умов для покладення на                    ОСОБА_1 матеріальної відповідальності за недостачу матеріальних цінностей, оскільки позивач не довів, які саме матеріальні цінності виявлені як недостача, та що вони передавалися на зберігання ОСОБА_1 
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.
Доводи касаційної скарги про те, що суди не надали належної оцінки певним доказам, зводяться до переоцінки доказів, що згідно з положеннями статті 400 ЦПК Українипід час розгляду справи в касаційному порядку не допускається.
Отже, наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків судів та не дають підстав вважати, що судами порушено норми матеріального чи процесуального права, про що зазначає у касаційній скарзі заявник.
Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України. 
Керуючись статтями 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
П О С Т А Н О В И В:
 
Касаційну скаргу комунального підприємства Київської обласної ради «Бородянкатепловодопостачання» залишити без задоволення.  
Рішення Бородянського районного суду Київської області від 02 жовтня                  2017 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 11 грудня                    2017 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
 Головуючий                                                         В. С. Висоцька
 
Судді:                                                                      А. О. Лесько
 
                                                                             С. Ю. Мартєв 
 
                                                                             І. М. Фаловська
 
                                                                               С. П. Штелик